3o 



HAST-IGEL IN'. 



Öm denna Igel icke är mindrc següfvad an den forst 

 beskrilne, är han ärminstone örmäligare om Ii an flyttas ur 

 det dement, som h aller hans yta smidig. Han torkar ge- 

 nast och dör. Au biod är hans egentliga föda , bör icke 

 med visshet pästäs. Ty med en mun' olika danad , safcnar 

 han de organer som göra honom skicklig tili blodsugare, 

 och ändä har man satt pä hans räkning , att endest 9^ sarn- 

 fält kunna aftappa blöden pä en hast "och att han i nöd- 

 fall kan användas^sorn vanliga Igiar. Men om denna egen- 

 skap, som rimligt synes, feint honom, är han af natnren 

 ickedessmindre storätare. Med en säijsam snabbhet lan- 

 ger han och slukar de smärre och blötare vattenkräken , 

 men de härdskaliga undviker han ganska noga. Berg man 

 släppte en Daggmask i en fiaska iliop med t Venne säriana 

 Iglar, och de försökte att strax sluka den pä hvar sin ända. 

 Braun lade en Groda i samma kärl med 4 Hast • Igiar, 

 hvilka innan morgonen derpä befunnos hafva dödat henne 

 och inträngt tili hallten i hennes rnage. Genom sugande 

 spränga de det blöta rnagskinnet och inkr^pa meJlaf) rrmsk- 

 lerne, da biedreren sä myeket läuare kunna utiömmas. 

 Men huru do skuile forma «tt genomiränga en Ilastare hud, 

 säsom Hästens , är icke lika begripligt. Man bar väl sett 

 kroppar af menniskor och större djur som nägon tid legat 

 linder vatten , sedan de derur blifvit upptagne vara med 

 Iglar besatte. Dessa kroppsrs yta, redan tili nägon d ei 

 liksom upplöst, har sä vida kunna t befordra Ig! arn es in- 

 trängande, mer, som det synes , att nära sig af den ge- 

 liom röta lossnado öfveihuden, än att uppsöka blodkärlen. 

 Det är obiliigt, att med teorier söka vederlägga en riklig 

 erfarenhet , men det är, som Braun utiäier sig , svärt att 

 tro nägot mot öfvertygelsen , da den grün dar sig pä kunska- 

 pen om en hos Häst-Jgeln felande byggnad alt i «ynnei lieft 

 yara blodsugare. 



Denna Igelns rörelser äro icke sä hastiga som Blod- 

 Igelns, och utöm detta simmar han icke rätt fram , utan 

 slingrar sig snedt upp och ned i vattnet. För öfiigt säges 

 han visa en lika sä stor retlighet i anseende tili väderie- 

 kens ombyten som den vi redan ofvanför omtalat. 



Tab. — fig. 1. en Blod-Igel i nat. storlek, nägot ut- 

 dragen och sedd pä öfra sida.n. — 2. den undra eil. buk- 

 sidan. — 3. kroppen längs efter uppskuren. — a. de begge 

 fällarne i munnen. — b. strupen. — c. tandraderne. — 

 d. d. d. den inre lösa huden. — e. Pouparts ryggmerg. ~- 

 f. f. eggstockarne. — g. ändetarmen. — h. i. k. delar hö- 

 rande tili fortplantnings-organerne. — 4. tänderne i deras 

 naturliga läge , förstorade och skiide frän den öfra afskur- 

 na delen af hufvudändan. — a. strupens öppning. — b. b. b. 

 de tre tandraderne. — 5. munnen som den synes, dä den 

 är fastsugen mot platta glaset. — 6. heia bägen med sina 

 uddar som utgöra hvarje tandrad, myeket förstorad. — ■ 7. 

 en Hast Igel efter naturen. 



