54 



EUROPEISK IGELK.OTT. 



huden en Hikig eller kamlik kant. Mannen är temligen 

 klufveilj besatt vid mungiporna med nägra korta morrhär. 

 De 5 smärre tänderne pä begge sidor om de 2 länger 

 frarntänderne i öfra käken, äro verkligen framtänder, ocli 

 icke betar som de blifvit kallade, emedan de fästas i de 

 sma benen som sitta emelian käftarne (ossa intermaxil- 

 laria). Ogonen äro smä och svarta, och utöronen korta, 

 breda och ijusgrält häriga. Det sträfva häret pä hufvudet 

 är ljust brungult, blandadt med nägra hvita; men mürkare 

 är det som hetäcker den öfra klufna läppen ifrän nosen 

 ända tili mungiporna, derifrän en smal rand Jöper tili och 

 om kring ögonen. Bakom densairmia Zinnes ofta en rund ljus 

 Kack. Färgen pä den tjocka och knappt markliga halsen, 

 frammanl'ör piggarne och inunder kröppen meiJan benen 

 ända tili svaiisen är, utom den Jjusare halsen och brostet, 

 blek rödgul. Piggarne, hvarrned den kullriga ryggen är ut- 

 ruslad, äro trinda, strimmige, vid lastet ihäliga och litet 

 kröktn, samt likasom vid den öfra syllika ändan grill] vita } 

 men midtpä mörkbruna , hvilket ger djuret ett brokigt ut- 

 seende, ljusare eller mörkare, efter piggarnes hvarandra 

 korsande eiler rätare stäHmng och läge. Utan att vridas., 

 künna de icke lätt ntdragas. Pä en cirkelrymd af 10 

 lin. diam. kan räknas omkring 170, hvaraf de längste hin- 

 Iia tili en turn. I vatten simma de dels Iic-risontelt, dels 

 sjunka de tili hotten, dels stä de rätt upp och ned med 

 speisen veitande nedät. Under synglaset är deras inre da- 

 ning märkvärdig f'or de langsefter hvarje yttre strimma 

 inuti löpande hinnaktiga mellanskiften, Emelian pig- 

 garne finnas allsinga här, blott pä de stallen der piggar 

 saknas och detta är längst vid sidorna, straft likt svinhär, 

 nien kortare och lenare under halsen och buken. Benen 

 äro nog korta, att sällan na er än de. grä fot ferne synas med 

 5 ofvanpä häriga tär och mer än häUften sä länga dels mör- 

 ka dels Ijusa klor. Under bakdelen gümmes den knappt 

 tumsläaga svansen, som derlöre icke öftare mäikes, än da 

 yissa behof det föranleda. 



Utom i de märkligen stora parningsdelarne upptäckes 

 ingen ätskillnad emelian könen , och denna af dem bero- 

 ende förrättning sker toaft tvifvel pädet beqvämaste sättet 

 mot den med här betäckta sidan. 



Af alla fyrfotade djur, som efter deras natur dvaljas i 

 Eurapeiska klimat, är Igelkotten den enda med sä bevä- 



