EUROPEISK IGELKOTT. 



35 



rad yta; han är den enda som genom hopmllande äger för- 

 mäga att dörja'alla sina lemmar. Det fyrbenta djuret synes 

 da icke mer, blott en iikt ctt nystan omskapad kropp , lik- 

 väl nästan njurJik eller mindre rund ad mot den sidan som 

 und er sammanrullandet indrages inora den starka kötthu- 

 den, i hvilken piggarne sitta fästadö. Under haden ligger 

 cn egen muskel med cirkuläia fibrer, genom hvilken dju- 

 rets boprullande och dess äter öppnande befordras , och i« 

 frän dessa gä andra tverfibrer som hopdraga sjeifva krop- 

 pen. Särad eiler skrämd, eller da han söker hvilan, anta« 

 ger Igelkotten hastigt denna skapnad. I förra fallet blir han 

 alldeles tillsluten , i det sednnve mindre, sä att nosen upp- 

 täckes melian framföttcrna. Forst kröker han ryggen, tryc- 

 ker huf'vudet tili bröslet, tiilsiuter ögonen, da i detsamma 

 huden utsträckes Iran kroppens sidor framat och insveper 

 frambenen, och tillika den öfver bakdelen framskjuter in- 

 under tili betäckning af svansen och bakfötterna. Omsider 

 villig att Jiksom äter öppna sitt fängeise, förlänger han sakta 

 kroppen, och utsticker hufvud och fötter för att af dem 

 begagna sig. 



De|ta djnr är bekant i nästan heia Europa, utom i d© 

 kallare trakter, och säledes icke i de nordligare af Sveri- 

 ges landskap, men deremot sä mycket mer i de sydliga. 



Utom vir veSrldsdel förekommer det äfven i Östra Siberien 

 och i de Kirgisiska öcknarne. Dess tillhäll är vanligen pä 

 buskbevexta stallen, helst der mossa firmes. Af den tillda- 

 nar Igelkottfeonan ett rundt och ihäligt bo,ibland uppsatt 

 i en enbuske, nägot il'rän marken, sedan hon parat sig om 

 vären med en enda haue, som äfven lefver i engifte. Forst 

 i Juni träffas 3 — 5 uiigar i boet. De äro i början nästan 

 heit hvita med knappt 3 Jin. länga, vekn och liusa piggar, 

 och näras i förstone genom de sligvartor som modern har 

 5 pä bröslet och 2 under buken nära sidorna af kroppen. 

 Beröfvad sin naturliga fiiher, visar hon dock mindre öm- 

 het, ty Bitffon lät hämta en familj ifrän skogen, och oak- 

 tadt föda icke felades honan, uppät hon sina egna ungar. 

 Andre ha ocksä anmärkt detsamma. 



Igeikottens fodamsen äro mängfaidiga. Ömsöm förtar 

 han paüdor, kräftor, musslor, smafägel, mpss, as, mas- 

 kar, |räshoppor, skalbaggar, af hvilka icke en garig Span- 

 ska Huga-n försmäs, emedan Pallas »ett öfver Iiundrade pä 

 en gärig nppätas; och frukter, rötter och saftiga blad bli 

 icke heller lemaade »är bdiofyet det kräfver. lim är för 



