36 EUROPEISX I GEL K OTT, 



öfrigt nattdjur och sofver om dagen. Vid annalkandet af 

 vintern gömmer han sig under ihäJiga träd och i tjocka mos- 

 san som han uppbökar, samt i bergspringor, der lian som- 

 nar liopruilad och stelnad, tills en blidare ärstid äter loc- 

 kar honom ur hans hide. 



Menlös, tälig och derjemte klent danad, skulle han 

 kanske ofta röna ett oblidt öde Iran starkare varelser, om 

 naturen icke skänkt honom den cfvanomrörda egenskapen 

 att skramd elJer retad döJja sina ömmare delar inom sin i 

 klotform hopdragna kropp, da de utspärrande piggarne 

 blifva hans försvarsmedel. I forntiden var derföre ett ord- 

 spräk : att Räfven känner mänga saker, och Igelkotten en 

 enda betydande *) : det är att kunna försvara sig utan att 

 strida, och sära utan att anfalia. I nödfall skail han ock 

 befukta sig med sin stinkande urin, hvarigenom han skys 

 af jagthundame, som blott skälla pä honom, sä framt han 

 icke af nägon glupskare, säsom af räfven, trotsande de sä- 

 rande piggarne, ibland uppoffras. Emedlerlid är han aliud 

 säker för de niindre rofdjuren. Sällan höres nägot läte i- 

 frän honom, om icke när föt lerne kiämmas; man har lik- 

 väl velat anmärka, som prof af det sällsyntaste tälamod, 

 att djuret, äfven under sargandet af den anatomiska knif- 

 ven, icke yttrat det minsta jemmerljnd **). 



Flyttad ifrän skogsmarken tili bebodda Ställen, läter 

 han snart täma sig, och under sä förändradt lefnadssätl iuI- 

 ]ar han sig icke som förut tillsammans när han handteras. 

 Kalmuckerne bruka sä väl denna art, som en annan med 

 länga öron (£. auritus L.), hvilken äfven är hos dem in« 

 hernsk, att med sädana,i stallet för kattor, freda sina bo- 

 Xiingar för mössen, hviika, kanske, snarare fly för dem, 

 an att de af dem fängas. För samma ändamäl skulle Igel- 

 kotten likväi icke vara pä aJla orter lika alhällen, i anse- 

 ende tili sin desmanlika och besvärande lukt samt mindre 

 snygghet. Men han förtjenar att njuta landtbons hägn, för 

 det biträde han lemnar genom förtärande af larver och 

 skalbaggar, och ej förföljas blott för den orsaken att han 

 tros förstöra skogsfägeins bon och urigar, som utan tvifvel 



*) üoAä' c$ aÄoo7nj£ 9 #AA' e%m$ sv peya,« Zwo&&tn$ t 



Plutarchus. 



**) Clavis terebrari sibi pedes & discindi viscera patientissime ierebat; 

 omnes cultri ictus sine gemitu ptusqram Spartana nobilitate conco- 

 qvens. Borrichius. 



