NÖfSKRlX.A. 



s 9 



ändan af egget, dana der liksom en hufva. Stundom fin- 

 nas de askgrä med dunkelbruna punkter. I början af Juli 

 Blifva ungarne synlige, hvilka i begynnelsen inatade med 

 maskar och larver, föija sedan sina löräldrar Ulis den 

 kommande vären, da de omsider, smyckade med de iy- 

 sande täckfjädrarne pä vingarne, äfven i sin ordning skyn- 

 da att föröka siLt slägte. 



Som stora svärmar af Nßtskrikor infmna sig orn hosten 

 i Levanten och i Egypten, sä kunna de anses för fiyttfäg- 

 lar. Likväl torde dock honorna i synnerhet göra den län- 

 ga resan. Sonmiii blef varse sädana fäglar pä dessa orter, 

 och som, enligt hans vitsord, syntes äga mindre lysande 

 fjädrar. Sannolikt voro dessa honor, ätföljda af den sist 

 kläckta afveln. Man vill äfven pästä att de skrikor, som 

 under vintertiden hos oss tili salu föryltras, äro endast 

 hannar. Visst är att mänga öfvervintra i Norden och visa 

 sig pä landet när vackrare väderlek infalier. 



Skrikan sages upplefva Sio ursskiften, men skall sä- 

 som tarn vinna en högre älder. I fritt tili stand föder hon 

 sig sä väl af hasselnötter och älion, som af rönnbär , ka- 

 stanier, vinbär, halion, m. in. , ocii gor äfven mindre an- 

 genäma besök i trägärdar, der kersbar, ärter och bönor 

 kunna erhällas. Hon beskylles ocksä icke utan skäl att 

 stundom plumdra äkerläken. Det öfveillödiga af det stuina 

 eiler samlade undangöxnmer hon behä'ndigt i trädhäior, 

 skryrnslor eller under buskar bland mossarne. Nötter och 

 ällon, ehuru stora i jemlöreise med hennes käkar, sväljas 

 med iätthet, och hon kräker dem äter ifrän sig pä det tili 

 visthus ärnade stallet. Möjiigtvis förgäter hon nägon gang 

 sjelf sin skatt (som ordspräket ä.syftar ): de samlade nötter- 

 ne börja framdeies au gro, och Skiikan har säiedes genom 

 planteiingen üppfyllt en annan bestämmelse. 



Men vextriket skänker henne icke ensamt alla Iifsme- 

 del. Egg och smäfäglar äro kanske en ännu begärligare fö- 

 da, hvarföre ensame lemnade fägehingar bli stundom hennes 

 rof dä de i deras bon kunna öfverraskas. Ögon och bjer- 

 na athackas derjemte merendels f'Örst säsom det läckraste. Äf- 

 ven äldre fägiar s redan liflöse i mhängda giller och snaror. 

 undgä icke heller h- nnes roHystnad, men hon brukar der» 

 via sä Ilten försigtighet \ ett hon ol'ta sjelf fastnar. Deila 

 lynrie yisar myckm likhet med Heres af samma slägte. 



