28 



GRÄ ÖD LA. 



parlik, an gul eller grönaktig, efter som grundfärgen ar 

 dunklare eiler klarare. Hos honan, som ofta är nägot 

 tjoekare orn lifvet , är botten deremot snarare rödgrä och 

 stöter i purpur mer an ho^ hanen. Längs efter ryggen 

 pä begge, löper ända tili stjerten en dunktdbrun, ibland 

 afbruien rand , som prydes med en eller par rader hvita 

 punkter orngifne med ett mörkare fält, och pä ömse sidor 

 af ryggen gär ett dylikt blekbrunt band deladt i 4— 6 kan- 

 tiga rntor med en hvit Hack i hvarje. Pä honan göra de 

 afbrurne ränderne oita olivbruna fläckar i 2 rader för hvar 

 rand, sä att ryggen är liksom 6-randad. Frän mungipor- 

 Jia ända tili anus äro sidorna mer tdler mindre gulgröna 

 och glänsande> £>ch denna färg breder sig öfver heia 

 underiifvet, fast nägot blekare äfvfeii hvitaktig, men med 

 metalhsk glans , och öfveraJlt beströdt med mörka punkter. 

 örn varen finnas likvöl Honorna nästan rödbruna und er 

 buken. Stjerten, pä hvilken nägot större fj all formera 

 täta ringar (ofta 3o) rundtikring , äger lika färg som ryg- 

 gen med färre hvita punkter, men med nägra svarta blan- 

 dade. Sädane äro ocksä spridde öfver lär och fötter, hvil- 

 kas 5 smala spetsiga tär sluta sig med hvassa klor tili iör- 

 del för det klättrande djuret , som äfven för samma ända- 

 mäl biträdes liksom aJla Ödlor af de längre bakbenen. 

 Längs in»e lären sitter en rad af smä upphöjda värtor 

 (20—24). Unga Ödlor likna alldeles sina mödrar ända tili 

 3:dje äret, och äro dels gula, rÖda eller grönaktiga under 

 buken De ärsgamla Haname, 5 tum i längden, bli (en- 

 ligt Beckstein) rödbruna och bronz ■ skimrande pä hufvudet 

 och ryggen, der en mycket dunkelbrnn strima löper med 

 nägia mörka fläckar, och har en bredare vid sidorna med 

 2 rader svarta punkter. Buken är dä gulgrön och stjerten 

 brunaktig och flickig, men inunder rödare, och deras ö- 

 gonring, som nu lyser gulgrön, blir hos de äldre guldgul. 



Hesse ätskillnader i färger och teekning, icke sällan 

 en fö!jd af älder, kön , ärstid och andra k^nske mindre 

 bekanta orsaker, älven oiikh^ten i stjertens läugd, har ut> 

 an tvifvel gifvit somüga fÖrfattare anledning tili bestäm- 

 mandet af Hera arter, än som verkligen Finnas *). 



Von Linne, för hvars klara urskillning naturalstrens 



*) Säledes anser Beckstein Laurentis Seps sericeus för en ung arsgam- 

 mal grä ödla. Hans Seps Argus med runda pgenjika fläckar för en 

 anno yngre; Seps muralis för en hona i andra äret j och Seps ter- 

 restris iör en vanlig 3 — 4 ärig bona« 



