GRA ÖD L A. 



sä genomskinlig bud, att man pä ena sidan ser en gul 

 fljäck och pä den andia nägot grätt i vatten simmande. 

 Vid öppnandet finnes inom iivar en Hdla liggande , hop- 

 veckiad, men redan heit fortnerad. Hanow anmärkte der- 

 jemte, att gulan hängde iiksoin med en nafvelsträng last 

 vid ungen, aildeles som pä Hajarnes foster. Före parnin- 

 gen ombyter den grä ödlan sin hud, och gor det ännu en 

 gang innari vintern tilistundar. 



Daggmaskar , flugor , syrsor och. andra yrfän tjena 

 dessa ödlor tili föda. Troligen äro de stundom mera 

 tilltagsne, att äfven sluka sina slägtingar och sin egen-afföda. 

 Beckstein fängade en in er an vanligt tjock bona , hvilken 

 han ansäg för eggstinn , men som hyste inom sig, da hon 

 öppnades, en allmän Vatten-Odla som, ännu vid lif, ge- 

 nast begagnade sin friiiet. Äfven Edward' omtalar en an- 

 nan, som fixf.gr ep en Jiren fägel liggande pä sina nykläckta 

 ungar i böet, Ins ek lerne beskattas emedlertid niest, och 

 desse tt\ng*$ med tun'gan , som med obeskriflig hastighet 

 Ütskjutes, ßägot bred och i ändan klufven, tili (argen mörk 

 samt betackt med de finaste knottror (Need/ia/n) . Likval 

 bebäüa de grä Ödlorna , i likhet med större delen af sina 

 Iränder, lange lifvet utan nägon föda. Seba förvarade sä- 

 dana i 6 raänader utan minsta näringsämne, och de visa- 

 de icke heller nägot tecken tili uttömning. 



Den länga smala stjerten bestär af ett stört antal kno- 

 tor, hviika vid minsta väldsatnhet, äfven linder Ödlans eg» 

 na ? Greiser, lätt kunna ätskiljas, hvarigenom stjerten snart 

 afbrytes emellan fjäilringarne. Man har pästätt att hart 

 kan ätervexa, hvilket är pä visst satt sant, om han när- 

 mare ändan fötkortas. Den ätervuxne delen blir dock 

 alkid smalare och fär inga knotor som den förut bade; men 

 afgär stjerten nära bäien, blir han knappast längre , utan 

 blott rundar sig. 



Ingen Ödla bar med mera skäl sitt tillnamn (agilis) 

 an denna. Mennes kropp , smal och rund, sakn&r vil män- 

 ga andra Amfibiers mera lysande yta , men äger deremot 

 den säilsyntaste smidighet Man ser henne den sköna vär- 

 dagen , oppkrälande vid en sluitande vagg eller bergsida, 

 under slingrande af stjerten njuta de solsträlar som här fä 

 dubbel styrka. Med lifliga biänkande ögon ve'j hon om- 

 krrag sig, än för att med pilenc fart iänga den fluga som 

 nalkas Lenne, eller för att ouibytti sin platt. Xüiappt skyr 



