GR A OD LA» 5l 



hon för mermiskor, men det minsta buller, äfven det fal- 

 lande löfvet stör hennes säkerhet; hon spritter, rusar af 

 och tili, gömmer sig, framkomrner äter, gor otaliga krök- 

 ningar och försvinner tills rädslan omsider öfverger hen- 

 ne. Ju varmare lüften är, ja Jiliigare hennes rörelser, och 

 detto besarinas mest i de under blidare luftstrek belägna 

 länder. Hennes snabbher gör merendels alla försök fä- 

 fänga att fänga henne, men nägon gang gripen, använder 

 hon icke minsta förmäga att försvara sig. Pä mänga or- 

 ter, i Portugal, Spanien, Frankrike och Tyskiand är hon 

 ofta barnens tidsfördrif, stund om misshandlad, stundom 

 smekt , och man har sett henne tarn inom fä timmar, äf- 

 ven läppja saliven ur inunaen pä dem som hylla henne *). 

 De gamle kallade henne derföre menniskornas vän **), 

 och man hade fordom en sagen, att det liJla menlösa 

 djuret, af en naturlig ovilja tili orraar, varnade de per- 

 soner som händelsevis somnat pä marken, medelst krälan- 

 de pä halsen och i ansigtet, frän lifsfaran att af sädaaa 

 ovänner öfverraskas. 



Säledes, längt ifrän att anses för giftig, en för dorn 

 sannoiikt härledd frän färgen af ytan, eller frän iden om 

 slägtskapen med andra fotlösa Amfibier, som vanligtvis 

 förfära, har denna Üdla anspräk pä en gynnsarn medfart, 

 att äfven förunnas tilJhäll i trägärden, der ett öfverlägse 

 antal af maskar och insekter och äfven snäcksniglar, blif- 

 ya hennes begärliga byte. 



Snus af tobak är deremot ett gift för henne. Det 

 minsta som kommer i munnen, uppväcker krampaktiga 

 ryckningar, och hon dör genast derefter. 



Laurenti tror att dessa Ödlor kunna ätas kokta eller 

 stekia, sä väl- som Hera slag hviika man i Amerika tor- 

 kar i solen, eiler steker sakta öfver eld , hvilket der 



*) Emellan Tropikerne Zinnas /lere arter smä ödlor allmänt kända för sin 

 sallskap&likhet. Svartz säg pä Jamaica och St. Domingo tvä slag, 

 Lacerta bullaris och strumösa , beg^e van! igt anolis kallade, som 

 äro mycket utmärkta för den rocla bläsan de utdrifya under stru- 

 pen vid äsynen af nagot oväntadt föremäl. De inkomma genom de 

 öppna föhstren i boningsrummen , förnöja sig ät blicken af menniskor, 

 se liksom uppmärksamt pä al!r, löpa pä bordet, och emottaga en 

 fangad fluga som bjudes dem ur sjelfva banden. 



**) Homini amicus est conjunctissimus. Erasmus. Aldrovand, de cpaclr. 

 täigit. ovip. i. p. 629. 



