TANLIG BJÖRN. 



och magen af mättlig rymd, samt tarmkanalen mest jemn- 

 tjock ända igenom, utan blindtarm. Njurarne äro samman- 

 satte af flera särskilta lober 3 och hanens penis innehäiler 

 ett stört i S form krökt ben. 



Dessa allmänna känneiecken tillkomma de arter af 

 Björnslägtet som verkligen ntgöra det: Den hvita eller 

 Halsbjörneiij den svarta Amerikanska och vär inhemska 

 Björn. Författare af Djursystemer hafva emedlertid nog 

 irikostigt iiilagt flera djur samma slägtnamn, men hvilket 

 de vid ett sorgfälligare betraktande af deras natur och 

 förhällande icke synas förtjena *). 



Sä sakra som de anförda kännemarken befmnas, sä 

 brydsamma äro likväl arterne att pä vettenskapliet satt väl 

 bestämma, fastän skillnaden dem emellan vid första ögon- 

 kastet liksom erbjuder sig. Frän den sistnamde eller den 



*) Utom de namde hafva Sjuppen , Järfven , Gräfsvinet samt Viverr& 

 mellivora , nasua , narica, caudivolvola och Ichneumon L. blifvit 

 hitförde. Alla utgöra vissefßgen en naturlig familj; men som distinkta 

 slägtmärken böra sökas , sä komma fiere af de uppräknade att lorme- 

 ra särskilta djurslägter, liksom de nu anförda egeniliga Bjömarte* 

 deras eget. 



Det är ej otroligt, ehura det icke kan med säkerhet pästäs, att 

 under gemensamt namn af detta längst kända slag, ^erkligen «peci- 

 fikt ätskilda kunna Zinnas , hvartill likväl skillnad i storlek, lärg ach 

 äfven lefnadssättet ger anledning att förmoda. Bland vara inhemska 

 gifvas sa väl Bruna sä kailade Slagbjörnar (för deras rofgirighet, 

 att, som det heter, slä den större boskapen), som Myrbjörnar eller 

 MyrliLSsar , i följe af deras vistelseort pä kärrtrakter , hvilka i somliga 

 landskap fä namn af Myror. Dessa sednare Björnar äro svarta , mindre 

 tili vexten och af fredligare lynne, Jefva af bär, grönsaker , äfven myror 

 och häning der nagondera finnes. Nägre ha trott att ätskillnaden emel- 

 lan dessa beror bloft af älclern, hvilket, hvad färgen angar, strider 

 mot den säkrare erfarenhet man äger, att Bruna Björnens ungar äf- 

 ven frän början äro brnna. Stora svarta Björnar sägas ocksä bebo 

 «de skogar i Finland, och ntom dem andra sä kallade RingbjÖrnar 

 af utmärkt storlek , och ändtligen sinärre roda. Man har ock nagon 

 gang sett hvita Björnar , (som icke böra förblandas med Hafsbjörnen) » 

 men hvilka torde ö'Yerlupit frän Ryska sidan , der de enl igt flera upp- 

 gifter, liksom i Polen , icke äro sällsynta. Sädan lär den varit som i 

 K, Carl Xl:s tid blef skjuten i Sverige , och finnes malad pä en vid 

 K. Lustslottet Droltningholm förvarad tafla« Ocksä pä Island förekom- 

 mer en annan, kanske, afart , spväcklig tili färgen. Framtida forsk- 

 ningar fa afdömma , huruvida nagon af dessa äro tili arten sküde. 

 Det gifves knappt nagot djurslag af de allmännare kända , hvarcra 

 Auktorer i Vettenskapen varit sä skiljaktige i berättelserna som ora 

 Björnens. I Menag. du Mus. d'Hist. nat. i. p. 180. bevbes detta ; mera 

 att Myrbjörnen kallas der Ours des Fourmis , och Finska, Ringbjöi> 

 »en auses för en ung brun Björn, är «äkcrt lörliastadt. 



