/ 4 2 



VANL1G BJÖRN 



lar, men den bruna arten är sä mycket mer allmän, som 

 den ocksä träfFas i Sveitz, Frankrike, Savojske Alperne, 

 Apenninerna, Pyreneerne, Böhmen, Polen, Ungern, Grek- 

 land, Paiestina, Persien och Kina *). Gamla Historien 

 säger väl att Romrarne fordom hämtade Björnar frän Ka- 

 ledonien; de äro dock redan frän urminnes tider saknade 

 i stora Britannien, och höra nu knappt vidare tili Tysklands 

 Fauna, men sä mycket säkrare tili den Svenska, som de 

 icke äro sällsamma i Rikets norra Provinser, Jemtland, 

 Lappmarkerne och Österbotten. 



De ämnen som tjena Björnarne tili föda äro äfven sä 

 olika, som de sjelfva äro det i färgen. Den bruna är me- 

 stadels köttfrätande. Hästar, boskap och rädjur blifva ofta 

 hans rof, och kallas derföre pä somliga orter Slagtare. 

 Gernenligen suger han först ur blöden, och hvad han icke 

 genast lörrnär att fortära af det rifria , nedgräfves pä säkert 

 stalle, helst i kärr, för att sä mycket lättare kunna ren- 

 tvätta det, när aptiten leder honorn tillbaka tili visthuset. 

 Emedlertid försmär han icke ätbara saker ur vextriket. I 

 Sveitz plundras ofta Kastanie- träden af honom, och beröf- 

 vad sin naturliga frihet, kan han tili större delen näras 

 med frukter. Men det är vär svarta Björn som ger före- 

 trädet ät vexterna, bland hvilka Angelikan är en läcker- 

 bit. Derjemte förtär han al'a slags vilda bär, jmogen säd 

 samt biad och späda qvistar. Pä Hsk afbiter han endast 

 hufvudet. Sällan söker han annan köttföda. Getingar och 

 bi, älvensom myror falla honom särdeles i smaken, de 

 förre för häningen, och de sednare för deras syra, hvar- 

 ^öre sädana samhällen ofta bli oifer för hans lystnad; och 

 när dessa, för att hämnas, anfalla honom, rullar han sig 

 som ett klot tillsammans, dä hans länghäriga pels afhäller 

 dem. Det är ock märkligt att man aldrig funnit nägon o- 

 hyra pä Björnen. Under drickandet sörpla Björnarne Hkt 

 svinen, och likna dem vid annat tillfälle, utan att lyfta 

 benet som hundarne. 



Björnens vapen äro hans framtassar eller ramarne, 

 med hvilka han slär liksom kalten, eller ock med dem 



täckt med sträfvare, svartare och mer akinande har, undantagande 

 o. gulbi*una fläckar öfver ögonen. Han är mästerligen tecknad och be- 

 skrifven i Menagerie du Mus. Nat. d'Hist. Nat. a. p. 144. 

 •)Kanske ocksä längst upp i N. Amerika , omkring Hudsons bay. Hearne 

 säger att vid 70 gr. polhöjd finnes en berghöjd sora kallas efter dem 

 Grizzle bear Hill. 



