44 



VANLIG BJÖRN. 



jemte hidet Ulis larmarne äro uttömde, da han soker kä- 

 da ur rnyrstackar, hvilken tillika med barreri, tuggad och 

 nedsväljd, Iiksom en stopp fastnar i tarmändan, och der 

 härdnad fastsitter sä länge hans fastetid varar, eller tili 

 slutet af April man ad. Under ailt detta njuter han ingen 

 föda, utan tärande pä sitt förut samlade hall, ligger orör- 

 lig, men utan att vara beröfvad känslan so tri andra under 

 vintern sluinrande djur. Sknlle han älVen nödgas, att. skrämd 

 eller jagad, lemna sin fristad, söker han snart en annan 

 för att der albida den bättre arstiden ; det är ernedlertid 

 tili ett slags tidsfördrif, som han suger siaa ramar *). Kan- 

 ske torde detta sysslosättande befordra det ombyte af hu- 

 den under fötterna som timar mellan Jul och Mattsmessan. 

 Sälan faller da lös ifrän foten och synes bevext ini liksom 

 med värtor, och skinnet under fötterna liknar en kräftas 

 som nyss släppt skalet. Det är derföre icke und erligt orn 

 han dä är mycket ömfotad och blöder genast vid minsta 

 lopp eller gäende. 



Ändtligen uppgängen af sitt vinterläger, har han nö- 

 dlgt att genast befria sig frän de tuggade stoppar som 

 förut nämdes. Myror tjena honom nu tü{ ett rensningsme- 

 del, äfven som Missne-roten (Calla palustris L.). Möj'igt- 

 vis närfis han ocksä deraf medan betet är magert. För att 

 fä det iinga löfvet af Aspar och andra träd uppklättrar 

 han i dem, och äter för öfrigt under heia sommareu gräs 

 Och vissa vexter säsom Angelika (Angelica sylvestris), 

 Mjölhgräset (Epilob. augustifol. L,), fjäUtisteln (Sonchus 

 alpinus L.) m. 11. Sädda äkrar med hafre och korn visa 

 stundom spär efter honom , der han uppryckt sädesständen, 

 och af hvilka han, enljgt beräitelse, med andra ra men ai'stry- 

 ker de mognade körnen, Heia hosten fijmer han ocksä 

 ymnig tillgäng pä flerä bärsiag i skogarne. Men om hans 

 Organisation gör honom skicklig att sä nära sig, sä intyga 

 hans betar och kior om förmägart att blanda denna föda 

 med animaliska ämnen, om tiilfäliet skulle gynna hans 

 roflynne att bemästra sig dem. 



Fastän, jemförelsevis med kroppsmassan, Björnens 

 ögon äro ganska smä och öronen korta, äger han icke- 



•) Huruvida han deraf hänitar nagon näring, som mänge pästä, torde 

 ännu fordra bekräftelse. Man säger emedlertid att tassarne svälla om 

 vintern, och att de, liksom körtelfulla , hysa en mjolkaktig saft, som 

 uttränger frän undre sidan, am den säras. Hundar ses äfven stundom 

 di sina fötter. 



