VANL1G BJÖRN. 



49 



ning, eller af rädsla för hans besök nämna de honom al- 

 drig vid sitt rätta namn, utan Moedda Aigia , Gamla 

 mannen i sin pels, äfven Berggabben , Bergfarfar, Berg- 

 groda, m. m. En fördom lika den öfver Iiela den mindre 

 odlade verlden, att icke gerna säga namnet af ett fruk-» 

 tadt ondt. 



Sedan Björnen är fälld, begagnar man sig af skinnet 

 och af vissa kroppens clelar. Det förra, som är bäst vinter- 

 tiden, beredes och brnkas tili pelsar, muffar , munderin- 

 gar, soldatmadrasser , fotsäckar m. m. Ifrän Polen och 

 B}^ssland koinmer den största mängden i handeln, fast oli- 

 ka i värde, efter storlek och härets beskaftenhet. De hvita 

 skinnen, som äro mest Ryska, ha längt och ganska mjukt 

 Iiär. De svarta äro stundom mycket stora och ända tili 4 

 alnar länga. Af hansklnnen gÖras pelsar och husarmössor , 

 och af honornas, som äro mjukare, muiiar och pelsbräm- 

 Grä komma ocksä frän Polen. De äro smä, och hären 

 blandade af svarta och silfverhvita. Ändtligen förekomma 

 bruna eller rödakiiga, men dessa äga mindre värde. Ett 

 vackert brunt Björnskinn betalas hos oss med i5 — 16 R:d» 

 R. G. , och ett svart med 10 — 12. 



Romerska soldater betäckte sig och sina sköldar och 

 hjelmar med Björnsjdnn, för att synas förfärligare i stri- 

 den *). Äfven Sarmalerne buro Björnhudar för samma än- 

 damäl; och det synes som Mars och Bellonas folk än i 

 dag icke förlorat smaken iör littgon del af sädan prydnad, 



Björnköttet anses pä mänga Ställen som iäckerhet. I 

 Ryssland, Polen och LiHand ätes det alhnänt. Sveitsare, 

 Einnar och Lappar äro icke heiler föraktare af denna ko- 

 sten. Pä nägra orter väljes sleken af ung Björn, skjuten i 

 Oktober, da den är fetast och smakar sot som svinköit^ 

 men anses härdsmält och ger en mindre god föda. Björn- 

 hufvud och tassar äro en nrgammal rätt pä förnäma bord, 

 Det förra tiilredes som svinhufvudet, och kokas helt med 

 kryddor, vin och ättika. De sednare skällas och renputsas, 

 och förvaras dels saltade eller rökte; eller kokas de genast 

 i vatten, och sjudas sedan i en säs gjord med brynt smör 

 af spadet och vin, jemte lök, citron, socker och kryddor # 

 Besynnerlig var den gamla inbillningen , att Björnens hjerna 

 skulle vara giftig, hvarföre man alitid förr uppbrände den. Re- 



•) Ut truculentiores in bostium «onspecin apparerent. Ahx. ob A- 

 lexand. 1. 2. 16, 



