34 



SlbENS VANS. 



(Turdi) ä ena, och Domherrarne (Loxiee) ä andra sidan 

 har Sidensvansens alagte, Iiksom dessa, nu intagit sitt rät! 

 ta rum ibland Tättingarne. 



Sidensvansen, litet större an en vanlig Lärka, är emek 

 lan 7 och 8 tarn i längden. Den raka och kullriga näbben 

 är svart tillika med de styfva hären vid basen under hvil- 

 ka näsborrarne döljas. Hufvudets fjädrar äro rödbruna och 

 de i nacken nägot längre, och kunna som en tofs uppre- 

 sas. Ögonringen lyser märkligen röd, och hakan är svart 

 äfvensom en bred strimma löpande frän mungiporna ofvan- 

 för ögonen inot nacken. Halsen rödgrä och iikasä ryggen, 

 hvilken dock är blekare mot gumpen, pä samma satt som 

 bröslet och undre delen, men hvari en ljus rodnad blan- 

 dar sig. Vingfjädrarne äro svarta, ehuru alla, utom den 

 första och I7:de, derjemte nägot brokiga, nemL sä, att a 

 tili 4 och io tili 16 utmärkas med en hvit fläck, oeh 5—9 

 med en gul. Den lyrde har ryggens färg. De inre (secun- 

 dariaD) n — 16 deremot, äro gräakiiga med hvit yttre kant 

 vid ändarne 9 som dessutom sluta sig med en hinnaktig, 

 lysande röd spets. Latham pästär likväl att de rödfärgade 

 utskotten stundom äro gula, och att han i det Ställe sett 

 dylika röda spetsar i ändarne pä stjertfjädrarne. Dessa 

 sistnämde äro tillika med vingarnes täckfyädrar svarta. 

 Likväl ha de 12 stjertpennorna en rödlett stjelk, alla lika 

 länga samt citrongula mot ändan. Ändtligen är under- 

 gumpen rostfärgad samt fötter och tär svarta. 



Sädan är vär Europeiskä Sidensvans. I Norra Amerika 

 finnes han ocksä (Ampelis garrulus ß. Linn.), ifrän Ka- 

 nada ända ned tili Mexiko, i hvilket sistnämde land han 

 kailas Coqvantototl , och der Ferncuidez säger honom lefva 

 i de bergaktiga trakterne. I slutet af Mars skail han flock- 

 tals synas omkring New- York, fortplantar sig i Maj och 

 Juni, och Hyttar söderät i November. Denna anses icke 

 specifikt skild frän den al.männa, fastän litet mindre-i 

 storleken och gultfärgad pä «ndra delen af kroppen, man 

 nägot gult pä vingarne. Eduards teckning (Gleanings of 

 Birds %. 2^2.) g^r denna ätskillnad väl tillkänna. Märkvär- 

 diga artförändringar förekomma ocksä i Europa. Har i 

 Norden har man anmärkt en nästan gulhvit med ljusbrurs 

 nyans ; et fenomen äfven icke obekant bland Skatornas 

 och Tättingarnes familj, hvartill orsaken kanske bör sökas 

 hos lödan eiler vissa lokala omständigheter. 



