GRÖJT TRÄDGRODA. 



35 



löpa de icke fara, att förlora fastet pä den veka grenen 

 eller det hängande löfvet. Rörelser som utan tvifvel skulle 

 synas förunderlige för dem, som icke känna de organer, 

 hvarmed dessa djur äro begäfvade. 



Likväl icke alla ärstider söker Trädgrodan dessa högt- 

 belägna boställen. Verkligen af Amfibisk natur leder hon 

 sitt Ursprung frän ett dement, för hvilket hon äfven är 

 organiserad, och der hennes afföda skall börja sin varelse 

 och finna sin första näring. Det var ändä en tid, när man 

 trodde, att det fans Grodor i skyn, hvilka vid stormar 

 nedföllo, och likasä rommen i Maj mänad , hvaraf Träd- 

 grodor framkommo *). Vi veta nu bättre, att det är i 

 vattnet, liksom för Grodor i allmänhet, som parningen 

 fcrrättas i Maj och Juni, da en blidare luft lockar de gift- 

 vuxna makarne ur dyn, dit de om hosten begifvit sig, 

 för att der, likt slägtet, stelnade bortslumra vintermäna- 

 derne. I Tyskland har man sett dem i synnerhet välja de 

 stillastäende vattenpölar, som ofta finnas inom sädesfälten. 

 Och när nu parningstiden är inne, som alltid timar sedan 

 Fröerne slutat, visa de sig tusentals under hanarnes bestän- 

 diga qväkande, hvarvid desse utbläsa deras gulbruna strupe 

 som en kula , nästan sä stor som heia kroppen. I lugnet 

 af den tysta natten höres Jjudet Hera fjerdingsväg omkring. 

 Honorna äter yttra knappt nägot, ätminstone icke stärkt läte. 



Parningen föregär pä lika satt, som vi redan beskrif- 

 vit den hos den ätliga Grodan. Hanens famntag äro dock 

 mindre väldsamma, han fasthäller sig endast med fram- 

 fötterne intryckte under honans armhäl. Ofta bär hon nu 

 sin börda under vattnet, utan att pä läng stund äier synas. 

 Bassel, som med en sann forskares öga betraktade dessa 

 djurens hushäilning, anmärkte under detta tillständen besyn- 

 nerlig spänning och hvälfvande rörelse inom honan, lik- 

 som af en främmande kropp, ännu mer synbar da rom- 

 men visar sig, som sker pä 2:dra eller 5:dje d*gen, eller 

 stundom mycket tidigare. Genast efter dessa fortplant- 

 ningsvärf, öfverge grodorna icke deras väta hemvist; men 

 i man som ärstiden förskönas, skiJja de sig smäningom 

 derifrän, och skingra sig kring grasmarken, för att här- 

 ma fäglarne och göra sin sornmarvisteke i träden, tills 

 kylan tvingar dem äter att intaga deras vanliga vinter- 

 qvarter. 



*) Libavius Batrach. 2. och efter honom Parncelsns. 



