PERL -MUSSLA. 



*u äro i Texten. Bollen har en glänsande perlemor-färg, 

 slundom sä skön all man svarfvat perlor af sjelfva tanden , 

 som dock ej kunna föiliknas med de naturliga. De stal- 

 len, der djuret med sina muskeldelar vidhängt skalen äro 

 nägot djupnre. Tanden sitter mer ät ena sidan än ät den 

 andra, och är temligen stor, än hvassare än trubbigare, 

 med smä intryckta färor, hvaremot lika mänga intryck- 

 ningar svara i det andra skalet, hvari, hos de fleste, Fin- 

 nas ett par spetsiga utskott pä sidorna af den gropen sora 

 omfattar tanden. Nägra ha äfven kallat dessa : tänder,, men 

 slundom saknas nägondera af dem , eller äro de mindre 

 tydliga. 



I afseende pä djuret som bebor derma rrmssla , n "im des 

 ©fvanföre dess Fot. Vi kunna ej förbigä alt här anmärka 

 den säsorn ibland dem af enklare daning. Den har sitt lä- 

 ge framför kroppen mot skalens kant. Formen är afläng 

 och sammantryckt , och ä dess ömse sidor ses utanpä ett 

 lager af fibrer Iran musslans holten, korsade af dylika in- 

 ifrän i rata vinklar, under det att andra cirkelvis förena 

 de begge yttre lagren. I följe häraf mäikes lätt, huru dju- 

 ret kan iorändra fotens matt, omfäng och rörelser. Med 

 tillhjelp af denna del , äfven som af det fÖriangda mnnro- 

 ret hos somliga, undangrälver djuret sanden och sänker 

 sig smäningom pä sidan tills musslan ornsider blir pä kant 

 liggande, Under skridandet utsträckes foten sä längt sorn 

 jnöjiigt, och medan djuret stöder sig pä ändan deraf, slä- 

 par det skalet efter sig i den nägra linier djupa färan som 

 göres i sanden, och hvarigenom skalet hailes uppratt hvi« 

 Isnde pä knylarne, en orsak, hvarföre dessa pä en mängd 

 Ström-musslor äro mycket nölta, hvilket i synnerhet be- 

 sannas pä värt föremäl. Musslorna göra säledes icke Iänga 

 resor, kanske ett bösseskotts längd ander heia sommaren. 

 Sä snart valtnet blir kallare om sena hosten, borra de sig 

 ned i sanden , och derigenom skyddade för kölden och liksom 

 slumrar.de njuta ingen vidare näring, förrän värens mildare 

 In ft äter manar dem och den ä nyo iitvade naturen tili 

 vanliga yrken. 



Musslornas fortplantningssätt är icke mindre märkvär- 

 di'gt, än det egna hos ilere af dem som kunnat utforskas^ 

 att i ett och samma organ äga lunga och lifmoder. Hos 

 Sj'd musslan (Mutilus Anatinus Linn.} som Tyskarne kaila, 

 der Meine Entenschnabel , och hvilkea var Perl-musöia nki- 



