PERL- MUSSLÄ. 



45 



befunnits hysü nästan lika kostbart ämne for Grannläts- 

 Kräniaren. 



Längre tid tillbaka bemödade man sig att utfinna oi> 

 saken tili perlornas danande; inen alla dessa meningar ha 

 varit deis orimlige, dels vacklande hypoteser. Plinius, So- 

 limis och andre deras samtidige, trodde alt Perlorna al- 

 strades af Himmelens dagg *J , att musslan, uppsimman- 

 de tili vattenytan, öppnade sig under morgonstunden och 

 mottog daggen, hvilken som en flytande perla irmeslöts i 

 musslans kropp, och vann der sin härdhet, skapnad och 

 färg, liksom vissa flytande ä innen förvandlas i jorden tili 

 kristaller ^ eller blommornas safter tili häning eller vax i 

 biets inelfvor. Men om äfven den satsen künde försvaras, 

 nekades verkligheten genom den äkta musslans oFörändrade 

 säte pä klipporna under vattnets yta. Men huru längt ifrän 

 detta diktade himmelska Ursprung härledde väl Aldrovand 

 perlorna? Han sade dem blott vara musslans afskräden och 

 orenligheter, som genom längre förstoppning tiilhärdnat 

 utan att äter kunna afföras. Andre ansägo perJorna säsom 

 egg af de djur hos hvilka de funnos, men da de äro sä 

 olika tili storlek och sammansättning, och spridda i Hera 

 af djurets delar, i magen, i det svepe som omger kroppen 

 äfvensom pä alia muskulära Ställen 9 sä blir denna förmo- 

 dan icke antagligare an den af Geqffroi, att perlorna bor- 

 de räknas bland Bezoarer eller lagervis tillskapade stenar- 

 ter i djurkroppen. Nästan af lika tanka var Reawnur **), 

 som ansäg dein blott vara sjukdoms-tillfälligheter , härkom- 

 ne af nägon oordning i djurets Organisation, och sökte 

 att bevisa sitt pästäende med skäl som vunnit bifall hos 

 mänga ***), hvilka äfven liknat dem vid värtor eller annat 

 utslag. Gissler f) holl dem för att vara hväd de verkli- 

 gen äro, af lika beständsdelar med musslan. Han fann 

 ämnen tili perlor inom djurets inelfvor i musslans nedersta 

 delar der h3n trodde dem danas, och att dessa smä run- 

 da, liksom tillredda perlemor-s-ycken drifvas genom dju- 

 rets andande och iifsrörelser inemeüan den h Inn ans lamel- 

 ler som omkläder kroppen och skalen innantill, och fä 

 under vagen hvarftais en ständig tillvext, tills de stanna 



*) Perlan kaJlades deiföra Coelestis filia roris. 

 **) Mem. de l'Acad. des Sciences 1727. 

 ***) Encyclop. par Diderot vol. 25. p. 386. 

 t) Kongl. Vett. Akad. Handl. 176a. s. 74. 



