38 



i Lich. Eur. S. 207 anfører som sin ledende Tanke, »id tantum 

 affirmare aspiro nil a me conjunctum unquam salva naturae veritate 

 distingui posse« , er dog kun den ene Side af Sagen, som til sit 

 Supplement maa have Frygten for at adskille for meget. 



I. Løv bruskagtig stivt, udgaaende fra bladede 

 Skæl og oftest ved Grunden beklædt med disse. 



Løvets første Begyndelse er stive opstigende Skæl 

 (phyllocladia Th. Fr.), som paa Overfladen ere graagrønne 

 (sjelden brungrønne) og forsynede med Barklag, paa Under- 

 fladen hvide uden Barklag. Naar der findes Skæl paa de 

 øvre Dele af Løvet, ere de undertiden dannede ved, at et 

 lille Stykke af dette løsner sig forneden. Undertiden ere 

 Skællene tykke og kjødede (formae pachyphyllinae). Hos 

 nogle faa Former (især Clad. grac. var. alcicornis og end 

 mere den i Danmark ikke fundne endiviaefolia) blive disse 

 Skæl meget store og bladlignende , saa at deres Udvikling 

 overgaaer det oprette Løvs (podetia). Dette er vel lios de 

 tre følgende Arter, især de to første, i Reglen udvidet for- 

 oven, men de forekomme dog ofte med spidst sterilt Løv (formae 

 subulatae, ceratostelides) im hvilke Former kun med Sikkerhed 

 kunne bestemmes ved deres Sammenhæng meddemereudviklede. 

 Saadanne spidse sterile Grene udgaa ogsaa ofte fra Randen 

 af det skaal- eller tragtformede Løv (formae radiatae) , hvil- 

 ket dog undertiden bærer andre Skaaler (formae proliferae); 

 naar en saadan Skaal udgaaer fra den nederste Skaals Midte, 

 benævnes denne Form verticillata eller centralis, og man 

 finder undertiden 3 — 4 saadanne Skaaler ovenpaa hverandre. 

 Skaalerne ere ofte uregelmæssige, skæve eller indskaarne. 

 Barklaget er sjelden tilstæde paa hele Løvet, men i normal 

 Tilstand er det, som hos alle Laver, eller hvor det mangler, 

 det yderste Marvlag, helt og ikke opløst. Som det sædvan- 

 ligt sker, at opstille Arter efter dets større eller ringere 

 Grad af Opløsning (som Cl. pityrea, cornuta og fimbriata) 

 eller eftersom det er blevet ujævnt ved at Grupperne af 

 grønne Celler fremtræde stærkere (som Cl. pyxidata), er i 

 sig selv paafaldende , da disse Forhold hos andre Laver ere 

 meget foranderlige, og der findes Exemplarer med alle mulige 



