9_ 



mindre udenfor Betragtningen, og undertiden ikke en Gang 

 omtaler deres Tilværelse. Man har efter denne Synsmaade 

 ingen almengyldig Norm for at afgjøre, hvad der er Art eller 

 Varietet, men det kommer til at bero paa Vilkaarlighed, om 

 man ogsaa kalder denne « subjektivt Skjøn» eller (»praktisk 

 Sans». At man paa Grund af mangelfuldt Kjendskab til Na- 

 turen i mange Tilfælde kan fejle, eller maa nøjes med en ringe 

 Sandsynlighed i Stedet for Vished, er noget andet end at 

 gjøre Vilkaarlighed til Princip. For at forsvare denne Betragt- 

 ningsmaade siger man vel, at det netop er Videnskabens 

 Fremskridt at adskille de ældre Forfatteres kollektive Arter 

 i flere; i saa Fald har Linné gjort et slemt Tilbageskridt, 

 idet der allerede før hans Tid var opstillet mange af de nyere 

 saa kaldte Arter blandt de evropæiske Fanerogamer, imod 

 hvis Artsret han i stærke Ord udtalte sig (jvf. E. Fries i 

 Botaniska Notiser 1868 S. 67—68); eller man siger: «paa 

 den anden Maade maa vi vel regne alle Rubi eller Cladoniae 

 for en Art»>; dette bliver dog netop ikke Tilfældet, eftersom 

 næppe nogen vil nægte, at f. Ex. Rubus Chamaemorus eller 

 Cladonia papillaria ere ganske anderledes skarpt begrænsede, 

 end mange andre af de saa kaldte Arter i disse to Slægter; 

 eller man henviser til Karakterernes Arvelighed for at be- 

 grunde Arten, men betænker ikke, at denne Grund vilde 

 medføre, at de fleste Varieteter af vore dyrkede Planter (og 

 Husdyr) maatte betragtes som Arter.*) 



Se vi Sagen fra den rent praktiske Side, at Hensigten 

 med al Klassifikation er at kunne bestemme de Former, som 

 vi finde, saa gjør det ganske vist ikke saa meget til Sagen, 

 om man opstiller flere Arter end Naturen har begrænset, 

 naar man kun, saaledes som f. Ex. Nylander gjør det, ud- 



*) Som Exempel paa, hvorledes selv ubetydelige Afændringer 

 kunne holde sig hos de fleste Individer ved Udsæd igjennem 

 mange Generationer , kan anføres , at paa Gaarden Ormholt i 

 Vendsyssel dyrkes Provstirug, hvilken den nylig afdøde Ejer 

 for 41 Aar siden indførte fra Provstiet , men som endnu adskiller 

 sig fra den danske Rug ved sin kraftigere Væxt og tidligere 

 Modenhed. 



