7 



KLASSIFIKATION. 



ART. Det er sikkert et grundet Ønske, at enhver be- 

 skrivende Botaniker skulde gjøre Rede for, hvad han forstaaer 

 ved Art; derved vilde der spares megen Strid om Enkeltheder, 

 og det kunde lettere vise sig hvilken Opfattelse, der i det 

 hele fører til den naturligste og brugbareste Fremstilling. 



Uden Hensyn til hvilken Anskuelse man har om Arternes 

 første Oprindelse, er det en ubestridelig Kjendsgjerning, at 

 der gives en stor Mængde længe og omhyggeligt iagttagne 

 Arter, imellem hvilke der aldrig er bemærket nogen Overgang, 

 og det synes da ligefrem ulogisk at opstille som Afdelinger 

 af samme Rang saadanne, som altid ere skarpt adskilte, og 

 saadanne, imellem hvilke Naturen ingen skarpe Grænser har 

 draget (Chaos est, nescientibus botanicis quid species, quid 

 varietas sit. Botanicus non sinit varietates pari passu cum 

 speciebus obambnlare«. Linné Phil. Bot.). Kriteriet for at 

 Arterne virkelig ere naturlige, bliver saaledes, at man ikke finder 

 sunde og fuldstændige voxne Individer, om hvilke det efter 

 nøjagtig Undersøgelse er tvivlsomt, til hvilken Art de skulle 

 henføres, medens hverken Undersøgelse af nogle faa Exem- 

 plarer, eller en fra Analogi hentet Vurdering af Kjendetegnene, 

 eller Karakterernes Arvelighed kan tillægges nogen afgjørende 

 Betydning for Spørgsmaalet om Art eller Ikke-Art, men kun 

 en usikker og foreløbig, indtil der er undersøgt en saadan 

 Mængde Individer fra de forskjellige Voxesteder og de for- 

 skjellige Udviklingstrin, hvorunder den antagne Art forekommer, 

 at den kan siges at være nøjagtig kjendt. Det, som det kommer 

 an paa, er at undersøge, hvilke Forskjelligheder mellem to fore- 

 løbigt adskilte Typer, der altid findes hos sunde og udvoxne In- 

 divider og hvilke, der hos saadanne Individer ofte ere udviskede 

 og ikke udprægede. Vi forstaa da ved Art den snævreste Gruppe 

 af Former, som er begrænset fra alle andre Grupper, hvorimod 

 vi kalde en Gruppe Underart eller Hovedform, svarende til 

 Zoologiens Racer (i Beskrivelsen betegnet med a. b. c), naar 

 Artens Afændringer kunne henføres til visse oftere forekom- 

 mende Typer, mellem hvilke Mellemformer ere forholdsvis 



2* 



