126 



de fleste Individer paa Bark; men paa Ved og gamle Stam- 

 mer træffes lige saa tykt Løv. 



b. lej oplaca Ach. Løv tyndt, fernisagtig glat, blaa- 

 graat eller lidt gulgraat. Frugtvorter spredte, temmelig flade, 

 med faa (i Reglen en) uregelmæssige Aabninger. Spore- 

 gjemmer med 2 — 6 (oftest 4) Sporer. 



P. lejoplaca Nyl. Scand. 181; Tb. Fr. Arct. 259. 

 Løvet afskalles ofte pletvis fra Underlaget, især hvor 

 Frugtvorterne have siddet, og danner sjelden Knopkorn. 



c. Wulfenii DC. Løv ujævnt, lysere eller mørkere 

 gult eller graagrønt. Frugtvorter i Reglen talrige med faa 

 Aabninger, som med Alderen blive større og uregelmæssige 

 eller flyde sammen, saa at der i Spidsen af Frugtvorten dan- 

 nes en især i fugtig Tilstand fremtrædende, mørkere, ned- 

 trykt Skive. Sporegj emmer med 4—8 (oftest 8) Sporer. 



P. Wulfenii Nyl. Scand. 181; P. fallax Koerb. Parerga 319. 



Løvet hos denne Underart er oftere end hos de to andre 

 begrænset af en sort Linie; naar den danner Knopkorn, ere 

 de sjeldnere samlede i fremtrædende Pletter, end udbredte 

 som et gult Støv over hele Overfladen (f. variolosa Fr.). 

 Det er især hos denne Underart at enkelte Frugters Spore- 

 lag undertiden ved en Misdannelse træder ud, saa at de 

 ligne en kjødfarvet Lecanora (var. carnea Fr.). 



Paa Træer. Meget almindelig, især a, som ogsaa under- 

 tiden forekommer paa Ved og Stene. I Nærheden af beboede 

 Steder finder man den sjelden med Frugt. 



Anni. 1. De Karakterer, som adskille disse tre Underarter, 

 som af næsten alle Forfattere regnes for Arter, ere dog ikke kon- 

 stante, saa udprægede de end undertiden forekomme. Hvad Farven 

 angaaer, behøver man sjelden at gaa langt i en ældre, noget aaben 

 Bøgeskov for at træffe alle Afskygninger mellem rent graat og 

 rent gult. Frugtvorternes Ydre — - som synes at være den mindst 

 ukonstante Karakter — er dog ingenlunde saa skarpt udtrykt, at- 

 man bestemt kan henføre ethvert Exemplar til en af de tre Hoved- 

 former, som disse Organer have. Sporernes Størrelse retter sig 

 efter deres Antal i Sporegjemmet , saa at de, som naturligt er, ere 

 størst, jo færre der findes; Antallet er heller ingenlunde uforander- 

 ligt, end ikke i samme Frugt; meget, mere føres man ved at lægge 

 Sporernes Antal til Grund for Artsadskillelsen til at opstille mange 



