35 



Polysiphonia violacea (Koth) Grev. 

 hører ligesom foregaaende til de vistnok talrige Arter, som 

 have Akselskud. Den er aabenbart meget nær beslægtet med 

 P. fibrillosa; den stemmer i alt Fald ganske overens med 

 den i morfologisk Henseende efter egne sammenlignede Un- 

 dersøgelser og efter Kny 's Beskrivelse*) at dømme med Und- 

 tagelse af Bladene, der ikke ere saa kraftigt udviklede som 

 hos denne Art. Til mine Undersøgelser har jeg fortrinsvis 

 benyttet sterile Exemplarer fra Kallebodstrand ved Kjøben- 

 havn af en temmelig fin Form med ringe Barkdannelse og 

 svagt forgrenede Blade, samt Exemplarer fra Hellebæk af en 

 grovere, cystokarpiebærende Form, begge samlede i September 

 Maaned 1882 og opbevarede i Spiritus. Skjønt de to For- 

 mer forholde sig ens i alt væsentligt, skal jeg dog bemærke, 

 at det navnlig er den førstnævnte Form, som jeg har benyt- 

 tet til mine Undersøgelser, og som efterfølgende Angivelser 

 gjælde. 



Topcellen er temmelig høj, Tværvæggene ere ikke ganske 

 horizontale (vinkelrette paa Aksen), men noget hældende, og 

 højest ved den Side, hvor Bladet vil fremkomme. Hvert Led 

 bærer nemlig et Blad med Undtagelse af de nederste paa en 

 Gren; de første Tværvægge ere derfor vandrette. Paa Grund 

 af Bladenes forholdsvis ringe og sendrægtige Udvikling er 

 Topcellen her umiddelbart tilgjængelig for Iagttagelsen, og , 

 det er let at overbevise sig om, at Yæggene fra først af ere 

 hældende. 



Bladene ere ikke nær saa kraftige som f. Ex. hos 

 P. nigrescens, de udvikles heller ikke saa hurtig og anlægges 

 ikke saa tidlig; det hænder saaledes ofte, at de to øverste 

 Segmenter ikke ere voksede ud endnu. Bladene anlægges 

 paa sædvanlig Maade ved at Segmentet danner en Udvækst 

 ved sin øvre Ende, som, naar den har naaet en vis Længde, 

 afskæres ved en Væg, der træffer Undersiden af den ovenfor 

 liggende Segmentvæg. Bladene ere stillede i en Spiral, der 

 altid gaar til venstre. Divergensen spiller imellem */ 4 °g 2 l 7 i 



*) Kny, Axillarknospen, pag. 8. Tab. I, Fig. 14—15. 



3* 



