269 



Saavidt de i Arcangelis Liste anførte Slægter! Af andre Frilands- 

 planter, som ikke allerede ere omtalte ved Genua, skal jeg end videre 

 nævne følgende mere fremtrædende: 



Citrus. Af denne Slægt dyrkedes en Del Former under Navn 

 af C. vulgaris, C. Aurantium, C. Limonum, C. australis og C. 

 sinensis. De to sidstnævnte havde meget mindre Blade end de andre 

 og en tættere Væxt. Skjønt Citrus kan voxe uden Dækning i Pisa, 

 findes her dog ingen Orangekultur. Det er derimod Tilfældet i Genua og 

 mange Steder ved Rivieraen. Nord for Apeninerne saa jeg Orangekultur 

 i Villa Carlotta og paa de Boromæiske Øer, men begge Steder under saa- 

 danne Forhold, at Planterne kunde dækkes, hvilket ogsaa regelmæssig 

 fandt Sted hver Yinter. En Orangekultur i det store findes alene Syd for 

 Neapel (Schouw). Paa Korsika, f. Ex. ved Ajaccio var Orangekulturen ikke 

 ubetydelig. Træerne holdes lave, hyppig paa 3 — 4 m -'s Højde. Yed stærk 

 Beskjæring fornyes Kronen jævnlig. Blomstringen finder almindelig Sted 

 i April— Maj, dog vil man enkeltvis kunne finde Træer, der staa i Blomst 

 i Marts eller endnu tidligere. Blomsternes Duft er stærk og bedøvende 

 som Jasminblomsters. Omtrent ved Juletid modnes Frugten. Af Arter 

 har jeg næsten kun set Appelsin og Citron i Kultur. Frugten hos Appel- 

 sintræet er i SydeuTopa betydelig mere variabel, end man skulde tro, naar 

 man alene kjender de i Nordeuropa importerede Sorter; disse ere nemlig 

 alle forædlede og forholdsvis gode. I Sydeuropa træffes undertiden Sorter 

 med grovt, trævlet Kjød og en daarlig, vandet, sukkersød Smag; jeg for- 

 moder, at disse slette Sorter skyldes Frøformering; de forædlede Sorter 

 formeres ved Grene. Den mest velsmagende Afart af Appelsinen er Man- 

 darinen (C. deliciosa), der har en lille, noget fladtrykt Frugt; denne viser 

 sig riflet paa langs, naar Skallen, der sidder ualmindelig løst, er taget af; 

 kun Skade, at Mandarinen ikke er synderlig holdbar, og at dens Aroma 

 hurtig taber sig; den egner sig ikke til Export, men bør spises lige 

 fra Træet. 



Olea. Paa Friland dyrkedes: O. fragransThunbg. (Osmanthus 

 frg.), berømt for sine vellugtende Blomster, der i China benyttes til at give 

 Theen Bismag; Exemplaret her var et c. 5 m - højt Træ; don dyrkes for 

 Vellugtens Skyld hist og her i Villahaverne. O. Aqvifolium Sieb, et 

 Zucc. (Osmanthus ilicifolius hort), lige som foregaaende fra China og 

 Japan. O. verrucosa Link fra Cap. Endelig O. europæa L. i begge 

 dens Former: Oleaster og sativa. I Sydfrankrig samt enkelte Steder 

 i Norditalien saa jeg Olivenkultur. Paa lav og fugtig Grund trives Oliven- 

 træet ikke. Den elsker stenet Grund og udholder med Lethed selv lang- 

 varig Tørke. I de egentlige Plantager ere Oliventræerne sædvanlig plan- 

 tede i Rækker; ved Beskæring holdes de smaa, med en faa m. høj, tynd 

 Stamme og en lille, tæt, afrundet, noget fladtrykt Krone; det ene Exem- 

 plar ligner det andet. Beskæringen er nødvendig, dels for at Træet kan 

 give fuldkommen Frugt, dels for at Kronen ikke skal overskygge Jorden 

 imellem Rækkerne altfor stærkt; disse Mellemrum benyttes nemlig gjærne 

 til Dyrkning af forskjeUige urteagtige Planter (jfr. Bologna). Blomstringen 

 finder Sted i Maj— Juni. Frugterne, der hos de bedste Sorter ere tomme- 



