292 



og Schweiz; dette gjælder fornemmelig de højere liggende Partier, langs 

 Bjergenes Affald. Man ser her undertiden Vinbjerge med mere end 100 

 Terrasser over hverandre; i nordligere Egne, paa Alpernes sydlige Affald, 

 er Kastanien hyppig dyrket sammen med Agerbruget, Syd for Apeninerne, 

 altsaa ved Eivieraen, er derimod Oliventræet hyppigst dyrket. Ganske 

 anderledes er derimod Forholdet i Norditaliens udstrakte Floddale og 

 Sletter. Her er Kastanien sparsom og Oliventræet en Sjældenhed. Endnu 

 væsentligere er den Forandring, at Vinavlen her ganske almindelig er ført 

 ud paa Markerne. Agrene omrankes af Vin. For at Vinrankerne kunne 

 faa den fornødne Støtte, ere Grænserne imellem de smalle Agre beplan- 

 tede med tætte Sækker af Træer. Disse ere vel i enkelte Tilfælde Ka- 

 stanie eller et af vore almindelige Frugttræer, men langt hyppigere et 

 eller andet Løvtræ, hvis Frugt ikke benyttes, især Po pul us nigra, Acer, 

 Ulmus eller Morus alba, undertiden ogsaa Ti li a eller Salix. Mark- 

 træernes Betydning er da nu bleven en andén end før; det gjælder ikke 

 længer om at høste rig og god Frugt af disse Træer; de skulle hoved- 

 sagelig afgive Støtte for Vinen, danne et levende Stativ, hvortil Rankerne, 

 der gaa som Guirlander fra Træ til Træ, bekvemt kunne fæstes. Det 

 bliver af Vigtighed, at Stativet har en passende Højde. Desuden maa det 

 forhindres, at Træerne drage for megen Næring af Jorden, eller at de ved 

 deres Skygge hæmme Vinrankens eller de paa Agrene dyrkede Planters 

 Væxt. Alt dette opnaas ved Beskjæring. Træerne formes som smaa, 2 — 

 é m - høje, tyndstammede Invalider, hvis Krone kun faar Lov til at beholde 

 nogle faa — undertiden kun 4—5 — tynde, til alle Sider udstaaende 

 Grene. Ogsaa Vinen beskjæres stærkt, saaledes at hver Plante kun behol- 

 der nogle faa Ranker. Sol og Luft have da den nødvendige Adgang 

 baade til Rankerne og til Agrene. Paa disse, altsaa imellem de af Træerne 

 og Rankerne dannede aabne Hegn, drives nu Agerbruget. Man dyrker 

 der: Vore almindelige Kornsorter (fornemmelig Hvede, især stakkede 

 Sorter; gik iAx i sidste Halvdel af Maj; sjældnere Byg; Havre almindelig, 

 men altid i Blanding med Græs og Kløver; Rug kun pletvis og paa ganske 

 let Jord, gik i Ax i Slutningen af April og Begyndelsen af Maj); end 

 videre Græs og Kløver (Blodkløver hyppig), Ærter, Bønner, Hestebønner, 

 Lupiner (sædvanlig med hvid Blomst), Majs, Kartofler (sparsom; de 2 

 sidstnævnte Planter undertiden dyrkede sammen i vexlende Rækker), Hør, 

 m. m. I Nærheden af Landsbyerne eller Husene optages Ageren ofte af 

 Kjøkkenurter, saasom Kaal, Løg, Artiskok m. m. En sjælden Gang ses 

 en lille Plantage af Blaa Iiis. Jordens Dyrkning er for det meste have- 

 mæssig. Man maa beundre den Flid, der i de frugtbare og vandrige Egne 

 anvendes paa Dyrkningen Kunstig Vanding spiller en stor Rolle. Hver 

 Ager er sædvanligvis ved et udviklet Grøftesystem af delt i lange, smalle, 

 1 — 2 m - brede, ophøjede Bede; paa disse Forhøjninger dyrkes Hvede og 

 alt andet. At der i saadanne Marker kun kan arbejdes med Haandkraft, 

 er selvfølgeligt. 



At Jordbundsforskjelligheder gjøre sig gj ældende ved Valget baade af 

 Træer til Beplantningen og af de paa Ageren dyrkede Planter, er natur- 

 ligt. Ogsaa hvad der er »Skik« i de enkelte Egne har Indflydelse. Af 



