154 



skyldes: 1) en Udvikling af selve Frøskallens Væv, saaledes, 

 at de blive luftførende, og at derés Fjærnelse bevirker, at 

 Frøene gaa til Bunds („Flydevæv", Schimper); eller 2) Dan- 

 nelsen af større Luftrum mellem „Frøets" forskj eilige Dele, 

 hvis Bygning i saa Fald ikke behøver at frembyde noget 

 ejendommeligt, Tages endvidere Hensyn til „Flydevævets" 

 Beskaffenhed, kan man danne 3 Hovedgrupper; idet Frøene 

 ere forsynede med: 



a) „Flydevæv" bestaaende af luftførende Celler („Luft- 

 væv" efter Raunkiær). 



b) „Flydevæv" med luftførende Int er c el lul ar er , uden 

 luftførende Geller. 



c) større Luftrum. 



a) Ftq med Luftvæv. 



Frøskallens Indhold af Luft giver sig allerede til Kjende 

 for det blotte Øje, idet det luftførende Væv paa Snitfladen 

 viser sig lyst eller helt hvidt, medens de andre Væv ere mer 

 eller mindre mørke. 



I alle undersøgte Tilfælde fandtes ingen større Luftrum 

 i Frøet, saa at Flydeevnen udelukkende skyldes Forekomsten 

 af Luftvæv. 



Dette Luftvæv bestaar af parenkymatiske Geller med 

 smaa eller manglende Intercellularer. Væggene ere tynde 

 eller kun svagt fortykkede, oftest porøse. Gellerne ere døde 

 og Indholdet er Luft, der overmaade vanskelig uddrives; 

 selv temmelig tynde Snit maa undertiden ligge adskillige 

 Timer i Alkohol for at blive helt luftfrie. Vævets Bygning 

 svarer saaledes fuldstændig til Schi m pers Beskrivelse 

 (30, 169) x ). 



Naar Frøene ere gaaede til Bunds, vil man finde alle 



a ) Allerede hos Thür et (Archives des sciences de la bibliothèque 

 universelle de Genève 1873, S. 81) vil man finde et Par Driftfrø 

 omtalte ; de repræsentere Schimpers to første Typer. Kerner (18, 785) 

 antyder den omtalte Bygning hos Alisma, Butomus , Sagittaria, 

 Sparganium „etc.". 



