220 



overladt af Hr. Professor Warming, som ogsaa i sin Tid hen- 

 ledte min Opmærksomhed paa denne interessante Opgave. 



Disse arktiske Samlinger ere meget betydelige, hjembragte 

 af mange forskj eilige , særlig grønlandske Expeditioner, saa- 

 ledes at jeg har været i Stand til at undersøge og sammen- 

 ligne et ofte stort Antal Exemplarer af samme Art fra meget 

 forskjellige Lokaliteter; desværre var Materialet i det Hele 

 ikke samlet med saadanne Undersøgelser for Øje, idet der 

 f. Ex. kun sjældent var angivet, om Planten voxede i Sol 

 eller Skygge, fugtigt eller tørt, eller om den voxede umiddel- 

 bart ved Havet eller tilfjælds, Forhold, der jo som bekjendt 

 have ikke ringe Indflydelse paa Bladenes anatomiske Bygning. 

 Imidlertid har det store Antal undersøgte Exemplarer for en 

 Del kunnet bøde herpaa; at der dog i den Retning ikke er 

 faa Mangler, er jeg mig fuldt bevidst. ( 



I Lighed med Wagner agter jeg ikke at give detaillerede 

 Beskrivelser af de enkelte Arter; kun i de forskjellige Grupper 

 omtales de mere extreme Forhold, ellers henvises til Skemaerne. 



Overhuden. 



I en for nylig publiceret lille Afhandling (Comptes 

 rendues, 1894, t. GXVIII, pag. 1427) fremhæver Bonnier, at 

 Huden gjennemgaaende er tynd hos de arktiske Planter og 

 bliver desto tyndere, jo nordligere en Plante af samme Art 

 voxer. Denne i Almindelighed ringe Udvikling af Epidermis 

 har ogsaa ved mine Undersøgelser vist sig at være et 

 karakteristisk Træk i de arktiske Planters Bladbygning, idet 

 Ove rhuden ho s det største Antal af de undersøgte Arter var 

 t ynd e ller kun svagere fortykket. 



Undtagelser herfra dannede for det første de vinter- 

 grønne, træagtige Arter, der i Almindelighed havde en tyk 

 Overhud-; saaledes fandtes en fortykket Epidermis hos alle 

 de herhenhørende Arter af Gruppen Bicornes f. Ex. Loiseleuria 

 proeumbens (se Warming, Om Grønlands Vegetation pag. 111 



