222 



det Resultat, at Overhuden hos arktiske og alpine Exem- 

 plarer af samme Art er tyndest hos de arktiske og bliver 

 desto tyndere , jo nordligere Planten har voxel Noget 

 bestemt herom tør jeg ikke angive; vel forekom Overhuden 

 f. Ex. hos Saxifraga oppositifolia mig noget tyndere hos 

 Exemplarer fra Upernivik end hos saaclanne fra Island, men 

 hos andre Arter f. Ex. Viscaria alpina fandt jeg modstridende 

 Forhold ; rimeligvis spille lokale Omstændigheder , f. Ex. om 

 Planten har voxet nær Havet eller længere ind i Landet, 

 her en ikke ringe Rolle. 



Hvad Overhudscellernes Størrelse og Form angaar, lader 

 der sig ikke opstille nogen bestemt Regel; de vare snart 

 større, snart mindre, snart mangekantede, snart forsynede 

 med bølgeformede Vægge (se Oversigten S. 234 — 35). De Arter, 

 der havde fortykket Overhud, havde i Almindelighed mange- 

 kantede Geller, hos dem med tynd Overhud fandtes oftest 

 bølgede Vægge. Dette sidste var derfor det hyppigste og 

 dette stemmer ogsaa overens med Forholdet hos Alpeplanterne 

 (se Wagner 1. c. pag. 29). 



Oftest vare Undersidens Geller stærkest bølgede og tillige 

 de største; men der fandtes dog ogsaa Exempler paa, at 

 Oversidens Geller vare fuldt saa stærkt bølgede og under- 

 tiden, om end kun lidt, større, f. Ex. hos Stellaria humifusa 

 (se Fig. 20 og 21). 



Den hyppige Forekomst af bølgede Overhudsceller vil 

 fremgaa af den S. 234—35 meddelte Oversigt; forøvrigt henvises 

 ogsaa til Th. Holms talrige Figurer i „Novaia Zemlias Vege- 

 tation" og' til de her medfølgende Figurer. 



Voxovertræk findes hos enkelte; saaledes i Form af 

 langagtige Korn hos Saxifraga Aizoon. I „Grønlands Vege- 

 tation" omtaler Warming Voxdannelser hos Bhodiola, Chamæ- 

 nerium latifolium og andre. 



Hos det største Antal af de her undersøgte Arter var 

 Overhuden glat, uden Haardannelser. Hvad disses Optræden 

 hos Gruppen Bicornes angaar, skal jeg her blot henvise til 



