228 



med store Luftrum mellem Gellerne; dette kan rimeligvis, 

 hvad Wagner ogsaa med Rette gjør opmærksom paa, sættes 

 i Forbindelse med Spalteaabningernes talrige Forekomst paa 

 Bladets Overside. 



For at give en Forestilling om den løse Beskaffenhed 

 af Mesofyllet kan her dels henvises til mine Figurer, blandt 

 andre til Fig. 15 og 34, hvor Palissaderne ere tegnede under 

 Overhudscellerne, dels til Holms Figurer (1. c). Hos et 

 større Antal Arter saas endvidere ofte i Svampvæve^^tore^ 

 flade, spalteformede Lakuner (se Fig. 3, 5 og 16); de fandtes 

 i Almindelighed paa den underste Side af Bladet og saaledes, 

 at der først indenfor Overhuden fulgte et enkelt Lag Svamp- 

 parenkymceller , hvorefter Lakunen fulgte; de tilstødende 

 Geller havde afrundede Vægge mod denne. Dette iagttoges 

 f. Ex. hos Saxifraga flagellar is, S. cæspitosa , S. oppositifolia, 

 S.aizoides, Thalictrum alpinwn, Diapensia lapponica, Dr aba 

 crassifolia, Dr. hirta, Dr. alpina, Arabis alpina og andre. 



En fastere Bygning af Bladet saas dog hos flere ; saaledes 

 hos de fleste Lyngplanter og hos Thalictrum alpinum, hos 

 hvilken Palissadevævet navnlig var dannet af tætsluttende 

 Celler; men disse Planter mangle ogsaa Spalteaabninger paa 

 Oversiden. 



I Korthed kan det foregaaende sammenstilles saaledes: 



1. Den langt overvejende Mængde af de af mig under- 

 søgte arktiske Planter besidde Spalteaabninger paa begge 

 Bladets Sider, ja disse ere endog ofte talrigst paa Oversiden. 



2. Spalteaabningernes Beliggenhed tyde paa et udviklet 

 Luftskifte. 



3. Mesofyllet er meget lakunøst bygget. 



Assimilationsvævet. 



Bonnier har for kort Tid siden (1. c.) fremhævet Palissade- 

 cellernes ringere Udvikling hos Planter fra Spitsbergen end 



