252 



jeg mig dog for min Livstid. Jeg udsætter mig ved 

 dette Forbehold for, at det før istemte Vivat forvandles 

 til et „Pereat snarest muligt!" — det skulde da være, 

 at mine 73 Aar gik i Forbøn for mig. 



E. Petit, 



Viceformand i den botaniske Forenings Bestyrelse." 



I Sommeren 1890 kom han hjem igjen og tilbragte nu 

 Resten af Aaret i Ro paa Harsdorfsvej , til Dels ret lidende 

 af sin Mavekatarrh, men da han var kommen lidt til Kræfter, 

 gjorde han i 1891 ledsaget af en Neveu eu lille Rejse til 

 Egnene om det nordlige Adriaterhav, besøgte atter Tarvis 

 og Sydtyskland. Han var da meget svækket, men Aandens 

 Kraft overvandt Legemets Svaghed, og formaaede han ikke 

 vecl egne Kræfter at bestige Rjærgene for at se den Natur, 

 som altid drog ham saa uimodstaaeligt til sig, saa naaede 

 han clet dog ved sin Neveus Hjælp. 



Denne Rejse blev hans sidste. Resten af hans Liv er 

 en trist og tildels smertefuld Sygdomstid, der afsluttedes ved 

 Døden cl. 7de November 1893. 



Hans Ægteskab var barnløst. 



Paa sine mange Rejser var han uafbrudt virksom som 

 Botaniker; at vandre om i den frie Natur, nyde den friske 

 Luft i Bjærgene, samle af Højalpernes Plantevæxt var ham 

 den største Kilde til Glæde. Trods sin høje Alder vedblev 

 han, saalænge til Sygdommen brød hans Kraft, med sine 

 ofte ret anstrængende botaniske Exkursioner, og hans Her- 

 barier vidne om hans Flid; fra Korsika, f. Ex., hjembragte 

 han i 1883 et Herbarium paa ikke mindre end 4000 Exem- 

 plarer af Blomsterplanter. Naar han i Mellemtiden mellem 

 Rejserne var her i Kjøbenhavn , var Arbejdet i hans Have 

 og Bestemmelsen af de gjorte Indsamlinger hans kjæreste 

 Syssel. 



Ifølge hans testamentariske Bestemmelse gik alle hans 



