XXIII 



Joseph Böhm. 



Den bekjendte østerrigske Botaniker Professor Böhm døde den 

 2den Decbr. 1893. Naar jeg føler særligt Kald til, for det danske bota- 

 niske Publikum, at fremhæve Böhms Betydning, da sker det ikke alene, 

 fordi hans Forskninger væsentlig ligge indenfor Fysiologiens Omraade, 

 men ogsaa fordi jeg under et Ophold i Wien for en Del Aar siden fik 

 nærmere Bekjendtskab til denne ligesaa elskværdige som originale Per- 

 sonlighed, hvis Virksomhed kun altfor ofte er bleven undervurderet. 



Böhm blev født 1831 i Gross-Gerungs i Nedre-Østrig og stammer 

 fra en gammel Bondeæt. I sin Studietid maatte han slaa sig igjennem 

 med meget smaa Midler. Først studerede han Medicin, og gjennem- 

 førte Studiet , saa at han 1858 blev Dr. med. Samtidig syslede han 

 ivrigt med Naturhistorie, særlig Botanik; i 1857 tog han den filosofiske 

 Doktorgrad ved en Afhandling om Bladgrønt. Han var en Tid Assistent 

 hos Unger, hvem han nærede stor Højagtelse for, og fra hvem han 

 modtog mange Impulser. Böhms videnskabelige Udvikling foregik paa 

 en Tid. hvor Plantefysiologien var begyndt at tage Opsving, og faldt 

 det end ikke i hans Lod at faa en saa stor Betydning og Indflydelse 

 som den jævnaldrende berømte Sachs, saa stod han dog i Genialitet 

 og i dybere Forstaaelse af Plantelivet sandelig ikke tilbage for denne 

 sin bittre Modstander. Den mere beskedne og ret bundne Stilling, som 

 Böhm i mange Aar — 1858-74 — maatte nøjes med, nemlig som Lærer 

 ved Handelsademiet i Wien, har selvfølgelig ogsaa hæmmet ham meget, 

 i sin bekjendte Afhandling om Belysningsgassens Indflydelse paa Plan- 

 terne, klager han ligefrem over Overbebyrdelse med Undervisning. At 

 han i 1869 var bleven extraordinær Professor ved Universitetet, betød 

 ikke stort mere end en Titel. Endelig i 1874 blev Böhm Professor i 

 Botanik ved Skovbrugs-Højskolen i Mariabrunn, der senere blev flyttet 

 til Wien og sloges sammen med den nye „Hochschule für Bodenkultur". 

 Her virkede han til sin Død som en overordentlig afholdt Lærer. Hans 

 Foredrag var i høj Grad livligt, rigt paa Indfald og ofte ogsaa paa 

 meget drastiske, men træffende Udtryk. Man huskede godt, hvad han 

 havde doceret. I 1878 blev han, som Anerkjendelse, tillige udnævnt til 

 (personlig) ordentlig Professor ved Universitetet, i hvilken Egenskab han 

 afholdt yderst lærerige og fornøjelige Demonstrationstimer. 



Böhms vigtigste Arbejder handle om Saftstigningen i Træerne, 

 om Stivelsedannelsens Forhold til Assimilationsprocesserne og om 

 Aandedrættet, samt om forskjellige Giftes og andre Stoffers Indfly- 

 delse paa Planterne m. m. Hans Kritik af Sachs 1 besynderlige „Imbi- 

 bitions-Theori" (at den gjennemgaaende Vandbevægelse skal ske inde i 

 de forvedede Cellevægge) og hans senere Paa visning af Urigtigheden 

 i Sachs 1 Udgangspunkt, at Karrene om Sommeren ikke indeholde Vand, 

 bragte ham snart i Strid med Sachs, hvis Force paa dette, som paa 

 visse andre Omraader mere bestod i en ypperlig, vindende Fremstillings- 

 kunst end i virkelig dybtgaaende Indsigt. At Böhm havde Ret i sin 



