86 



rører fra Mangel paa Kjendskab til de rette Forhold, saa var 

 der timedes mig en langt større Ulykke, thi saa havde jeg 

 staaet som en, der for med Usandhed imod sit bedre 

 Vidende, saa havde jeg gjort det modsatte af at rense 

 Augiasstalden og havde haanet Videnskabens Fordringer, i 

 Stedet for, at jeg ønskede og stræbte efter at gjøre disse 

 Fyldest. 



Hr. Fr. siger, at jeg selv har forandret min Mening om 

 Hjaltalin; dette er ikke korrekt, thi da jeg i 1870 i »Bota- 

 nisk Tidskrift« udtalte mig om de af ham beskrevne Laver, 

 kjendte jeg endnu ikke hans Beskrivelse af Blomsterplanterne; 

 jeg formodede kun , ligesom Ba. , at denne var paalidelig, 

 men ak! hvor blev jeg skuffet. Min første Formodning støt- 

 tede sig til Hjaltalins Stilling. Han var født paa Island, 

 havde studeret Botanik i Danmark under Hornemanns Vej- 

 ledning, havde, da han 1826 skrev Fortalen til sin Botanik, 

 i 17 Aar været Læge paa Island, Hvor langt bedre Lejlig- 

 hed havde han ikke til at undersøge de paa Island voxende 

 Planter i deres forskjellige Udviklingstrin end de rejsende 

 Botanikere! Derfor kan man ogsaa stille større Fordringer 

 til ham end til disse, og det er ikke til at undres over, at 

 fremmede Botanikere, der ikke kjendte de rette Forhold, 

 have troet, at de Planter, der beskreves af Hjaltalin, virkelig 

 alle hørte til Islands Flora. Men just derved har hans Bog 

 gjort stor Skade, og derfor m a at te jeg drage Sandheden 

 frem og udtale min Dora. 



Jeg ved nok, at man dog vil gjøre en Indvending imod 

 mig; man vil sige: Den »beskedne« Hj. udgiver sig slet ikke 

 for at være en stor Botaniker, men han har dog ønsket at 

 give sine Landsmænd Lejlighed til at lære at kjende de paa 

 deres Fødeø voxende Planter, og for saa vidt han ikke selv 

 har kjendt disse , har han som saa mange andre baade paa 

 Island og andetsteds holdt sig til de ældre Forfattere, og da 

 deres Lister ere paalidelige, saa er Hjaltalins Bog det ogsaa. 

 Hertil vil jeg da svare, at det just er Ulykken, at de af ham 

 brugte Kilder ikke i alle Henseender ere rene; derfor maa 



