131 



sine Landsmænds Interesse for en Undersøgelse af Planterne 

 i Naturen. Derved vil han ikke blive sit Fædrelands »Vel- 

 gjører«, men han vil dog gavne det. Ved at rode op i de 

 gamle Høger for der at udfinde, hvilke Arter der virkelig 

 maatte være fundne paa Island, opnaar han intet, og ved at 

 fortsætte sine Angreb paa mig heller ikke. 



Dog her prædiker jeg for døve Ører; jeg antager, at 

 han, som Pillekritikerne pleje at gjøre, med en Harefod vil 

 gaa over alle mine slaaende Beviser mod ham , og at han 

 vil gaa paa en fornyet Jagt efter smaalige Udsættelser. 

 Dersom jeg i saa Fald afholder mig fra endnu engang at 

 svare Hr. Fr. , da vil det dels være , fordi det vil være 

 mig uhyggeligt atter at besørge denne Gjærning, dels fordi 

 jeg antager, at enhver fornuftig og fordringsfri Læser nu 

 kan se, af hvilken Beskaffenhed Hr. Fr.'s kritiske Betragt- 

 ninger ere. Han mener, at jeg bør takke ham for disse, 

 men hans slette Methode fortjener sandelig hverken Tak 

 eller Ros. 



Og nu til Slutning : Hvad har Hr. Fr. opnaaet ved sin 

 Artikel? At hans afdøde Landsmand efterhaanden i den 

 videnskabelige Verden vil komme til at staa i et sandt, men 

 sørgeligt Lys. Hvad mig angaar, da vil han maaske opnaa 

 i nogen Tid at nedsætte mig i sine Landsmænds Omdømme, 

 men deri finder jeg mig med Ro, thi jeg er fuldkommen 

 overbevist om, at Anerkjendelsen nok skal komme, og at 

 jeg vil blive nævnt som en af de Botanikere, der har udrettet 

 mest i Retning af Kjendskabet til Islands Flora. 



