- 26 - 



Fs. 5. Til 100 ccm 10 °/o Druesukkeropløsning blev sat 50 gr. 

 Natriumsulfat og 2 gr. Pressegær. Gæringen foregik ved Stuetempera- 

 tur og varede 24 Timer. 



Der blev dernæst affiltreret 60 ccm . Filtratet blev ophedet til 

 Kogning, dels for at dræbe de Gærceller, der kunde være gaaet 

 gennem Filtret, og dels for at uddrive den absorberede Kulsyre. 

 Vædsken blev dernæst anbragt i Kulsyrebestemmelsesapparatet ; et 

 Forsøg viste, at den var kulsyrefri. 



Der blev tilsat 60 ccm Vand (Dioxyacetonesønderdelingen fore- 

 gaar nemlig meget langsomt i koncentreret Natriumsulfatopløsning) 

 samt 2 gr. Benkul. I 3 Timer udskiltes der 2.8 m ^ r C0 2 . 



Der dannes sikkert samtidig Alkohol; men Mængden er for 

 ringe til, at den kan bestemmes. 



Fs. 6. Forsøget blev anstillet ganske paa samme Maade som 

 Fs. 5. Der udskiltes 2.o m ^ r C0 2 . 



Som Resultat af de anførte Forsøg kan det fastslaas, at 

 Dioxyacetone kan sønderdeles ikke alene af Gær og Zymin, men 

 ogsaa af Benkul. Denne Dioxyacetonesønderdeling synes i mange 

 Henseender at være nær beslægtet med Spaltningen af Brintover- 

 ilte. Sønderdelingsprodukterne er Alkohol og Kulsyre; det ind- 

 byrdes Mængdeforhold mellem disse Stoffer svarer temmelig nøje 

 til det, man kan beregne af Formlen C 3 H 6 0 3 = C 2 H 5 OH+ C0 2 . 



Quotienten ^er theoretisk er lig 1.05, er i de anførte For- 



søg bestemt til 1.18, 1.14, 0.99 og 1.09. 



Ikke alene det kunstigt fremstillede, men ogsaa det under 

 Alkoholgæringen dannede Dioxyacetone kan sønderdeles paa den 

 nævnte Maade. Alkoholdannelsen er dog ikke paavist i det sidste 

 Tilfælde; nogen Tvivl om, at den finder Sted, kan der dog ikke være. 



Det har nu sin Interesse at kaste et Blik paa de tidligere Under- 

 søgelser over Dioxyacetonens Gæringsevne. Vi omtalte allerede 

 pag. 12, at Dioxyacetone optræder i flere Modifikationer; i Drue- 

 sukker forekommer der to, af hvilke kun den ene er i Stand til at 

 gære, og kun denne kan derfor ved Tilsætning af Benkul bortskaffes 

 af Druesukkeropløsningen, medens den anden bliver tilbage. Grunden 

 til de indbyrdes afvigende Anskuelser angaaende Dioxyacetonens 

 Gæringsevne maa vistnok søges i, at de forskellige Forfattere har 

 arbejdet med forskellige Modifikationer. Ved Iltning af Glycerin i 

 Opløsning faar man den Modifikation, som er i Stand til at gære, 

 og de Forskere (Fischer, Grima ux), der har arbejdet med 



