— 180 — 



møde Forstaaelse end „Humus" — i alt Fald i den rent overvej- 

 ende Del af Landet. 



Dernæst: det bliver selvfølgelig altid en ren Skønssag, hvilken 

 Minimumsgrænse man vil fastsætte for Humus- eller Tørvelagets 

 Mægtighed. Ingen vil dog foretrække en Grænse, der er større end 

 0,5 m, ingen en Grænse under 0,2 rn ; ved eller mellem disse Tal 

 maa Grænsen altsaa ligge. Som allerede ovenfor bemærket, har 

 man ved de specielle Undersøgelser af Moser, der er foretagne af 

 Kulturhensyn, vedtaget en Minimumsgrænse af 0,3 m, en Vedtægt, 

 som ogsaa her vil blive fulgt. Den samme Grænse benyttes ved 

 de botanisk-tørvegeologiske Undersøgelser, som iværksættes af den 

 svenske Mosekulturforening (E. Haglund, 1911). 



Endelig kan der med Rette spørges: hvad forstaas ved ren 

 Humus eller ren Tørv, hvilket Udtryk man nu end foretrækker 

 ved Bestemmelsen af Begrebet „Mose"? Denne „Renhed" kan dog 

 ikke kræves absolut, i den Forstand nemlig, at den humøse Masse 

 for at være ren kun maa indeholde den Askemængde, der stammer 

 fra selve de Massen dannende Planter; i saa Fald vilde utvivlsomt 

 den nævnte Begrebsbestemmelse kun komme til at gælde yderst 

 faa Moser. Fremmede, uorganiske Stoffer, der ved Vinden eller 

 Vandet eller ad anden naturlig Vej er tilførte den organiske Masse 

 i Humusbunden, er meget ofte tilstede i et saadant Mængdeforhold, at 

 dette ingenlunde i væsentlig Grad ændrer Karakteren af Humus- eller 

 Tørvemassen; vi skal senere se Eksempler derpaa. Paa den anden 

 Side kan Indholdet af uorganiske Stoffer være saa betydeligt, at 

 Tørvekarakteren gaar tabt. Men hvor er da Grænsen? Selv- 

 følgelig maa Grænsens Fastsættelse ogsaa i dette Tilfælde blive en 

 Skønssag, som man dog sjælden ses at have villet indlade sig paa. 

 A. Baumann (1895, S. 357, Fodnote) siger: „Agrikulturchemie und Land- 

 wirtschaft nennen einen Moorboden nur einen Boden mit mindestens 

 50°/o organischer Substanz". F. G. Stebler (1897, S. 9) angiver den 

 samme Grænse. G. A. Weber (1908, S. 81) synes at slutte sig til 

 en Inddeling af „Humusgesteine", hvorunder I. Klasse omfatter saa- 

 danne Humusdannelser med mindre end 40 °/o Aske i Tørsubstan- 

 sen: Tørv og „Moder". Og Jørgen Larsen (1909) ansætter Maksimums- 

 grænsen for organisk Stof i Dynd til 60 °/o. Netop af Hensyn til 

 Begrænsningen overfor Dyndjorder synes denne Afsondring ganske 

 heldig. Jeg ser dog ikke rettere end, at den i Almindelighed vil 

 kunne sættes endda noget op, saaledes at et Indhold af ca. 70 °/o orga- 

 nisk Stof i Tørstoffet betegner Minimumsgrænsen, der gælder for 



