— 184 — 



saaledes, ligesom „Måssar" svarer til den gængse Betegnelse for 

 Højmoser (se nedenfor). 



Endvidere maa det anføres, at Genferen J. A. De Luc i sine 

 Breve (1779) viser megen Interesse for Mosernes Naturforhold; 

 fra sine Rejser i Nordvest-Tyskland har han indhentet Oplysninger, 

 der for sin Tid var af Værdi. Han opfatter Tørven som „une 

 substance végétale" ; han giver en Beskrivelse af de to Højmose- 

 arealer, Kendinger Moor 1 ) og Düvels-Moor, uden iøvrig at benytte 

 Navnet „Hochmoor", han omtaler Mosernes ulige Vækst i fugtige og 

 tørre Aar og Højmosernes konvekse Overflade, og han refererer de 

 Iagttagelser, som hans Ledsager, den af Grisebach berømmede Findorff 

 har gjort over Tørvens Dannelse i Tørvegrave (saaledes især S. 180). 

 — En anden Forfatter, der, ligesom De Luc, har samlet Rejseind- 

 tryk og vidtløftige Betragtninger i Brevform, er Bayreren Franz von 

 Paula Schrank (1795); hans Arbejde er vel i Hovedsagen af rent 

 økonomisk Natur, foranlediget af den faa Aar forud foretagne Af- 

 vanding af den store Donaumose Sydvest for Ingolstadt, men han 

 meddeler dog ogsaa en Fortegnelse over Floraen i Mosen, der endnu 

 ca. 100 Aar efter benyttes af A. Baumann, ligesom han bemærker, 

 at Planterne dér vokser i store Selskaber, som er forskellige alt 

 efter Bundforholdenes Beskaffenhed. 



Med Begyndelsen af det 19. Aarh. skrider Kundskaben om 

 Moserne kun langsomt fremad. Hvad den af J. G. Eiselen forfat- 

 tede voluminøse Haandbog „des Torfwesens" (1802) giver til denne 

 Sags Erkendelse er ikke stort; Eiselen forsøger dog (S. 17) en Slags 

 Definition af de i Tørvelande (Ostfriesland, Holland, Holsten osv.) 

 benyttede, folkelige Udtryk „Hochmoore" og „Grünlandsmoore", 

 men denne Begrebsbestemmelse hviler blot paa Tørvedybden: 

 „Hochmoore" er Moser med Tørv af mere end 10 Fods Mægtighed, 

 „Grünlandsmoore" saadanne, hvor Tørven i al Almindelighed har 

 en meget ringere Dybde, højst 10 Fod. — Van Marum's Iagttagel- 

 ser over Tørvedannelsen, der syntes at have vakt en vis Opsigt, 

 forekommer mig uden Interesse. Derimod offentliggjorde G. Grome 

 nogle Aar senere (1810) en lille Afhandling, der, saa vidt jeg kan 

 se, er den første virkelig værdifulde Fremstilling af Plantevækstens 

 Udvikling under Tillandingen af Tørvegrave, Søer og Aaer. Han 

 beskriver meget godt de hinanden afløsende Vegetationer i en frisk 

 gravet Tørvegrav, der atter er fyldt med Vand. Den første Vege- 



x ) Enkelte af De Luc's Iagttagelser herfra er korrigerede af K. Virchow (1880). 



