— 187 - 



bryde sig Veje i væsentlig to Retninger: én, der især beskæftiger 

 sig med Tørvelagenes Lejring, deres Sammensætning o. s. v., altsaa 

 den „tørvegeologiske" Retning, der har givet saa overordentlig 

 vigtige Bidrag til Vegetationshistorien, og en anden, som navnlig 

 tager den recente Vegetations Naturhistorie op til Behandling. 



Det synes dog, som om den først nævnte Retning har beslag- 

 lagt langt den største Interesse gennem forrige Aarhundrede. Som 

 dens Banebryder maa uden al Tvivl J. J. S. Steenstrup nævnes. I 

 1841 publicerede han sin allerede nogle faa Aar forinden formede 

 Lære om den Skovveksel, der efter hans Mening havde fundet Sted 

 i Løbet af det Tidsrum, hvori vore Moser var dannede; dette skete 

 paa Grundlag af hans Undersøgelser over nogle nordsjællandske Mosers 

 Bygningsforhold og Dannelseshistorie, af hvilken Steenstrup uden 

 Tvivl har givet et i Hovedsagen rigtigt Billede. 1 ) Desuden inde- 

 holder hans Arbejde ogsaa Bidrag til Kendskabet af Mosernes 

 recente Vegetation, idet han som Inddeling netop for en Betragt- 

 ning i denne Henseende benytter Betegnelserne: Skovmoser, Kjær- 

 moser og Lyngmoser. Til disse Steenstrup's Iagttagelser over vore 

 Mosers Vegetationsdække vender vi senere tilbage. 



Et andet vægtigt Bidrag til Tørvegeologien og Vegetations- 

 historien fremkom 10 Aar senere, nemlig G. Vaupell's Afhandling: 

 „De nordsjællandske Skovmoser" (1851). Dette giver slet ingen 

 Oplysninger om Beskaffenheden af den recente Vegetation. Senere 

 har Vaupell i Afhandlinger, der særlig behandler Agerbruget paa 

 Hedemoser (1857), omtalt de to Formationer, for hvilke Hollæn- 

 derne benyttede Betegnelserne „laag Veen" og „hoog Veen" (Veen 

 = Mose); han føjer hertil følgende Bemærkning, der har nogen 

 historisk Interesse: „disse Benævnelser kunne gjengives paa Dansk 

 med Lavmoser og Høimoser. Den sidste Benævnelse er os ikke 

 fremmed, thi vore Hedemoser kaldes ogsaa Høimoser, og laag Veen 

 er det samme som vi kalde Kjærmoser" (S. 372). 



Ganske faa Aar efter Steenstrup's banebrydende Værk fremkom 

 det Skrift, der af Früh og Schröter er betegnet som et Pionér- 



J ) Det bør her anføres, at Dau synes at have haft en ganske vist dunkel 

 Forestilling om en saadan Skovveksel; han siger (18i29, S. X, Fodnote): 

 ,,dass in manchen Gegenden (und wahrscheinlich in manchen ganzen Län- 

 dern) die Wald-Vegetation noch seit der historischen Zeit gänzlich 

 gewechselt hat und ein neues Baumgeschlecht an die Stelle des 

 früher herrschenden, so zu sagen, eingewandert ist, wie in der 

 Vorwelt ein Volk in der Wohnsitze des andern einrückte (Vergleiche S. 56, 

 Mitte)". (Fremhævningerne er Dau's). 



