— 188 



arbejde, nemlig Léo Lesquereux' Undersøgelser over Moser (1844). 

 Nægtes kan det ikke, at i Sammenligning med alt det uklare og 

 højst ufuldkomne, der af tidligere Forfattere var fremsat angaaende 

 xMosernes recente Vegetation, Moseformationerae og deres Opstaaen, 

 betegner Lesquereux' grundige Studier og hans ogsaa fra Formens 

 Side særdeles smukke Fremstilling et meget væsentligt Fremskridt 

 i Erkendelse. Hans Arbejde, hvis Kærne er en Behandling af Mo- 

 sernes Vegetationsdække og deres Naturforhold overhovedet, og 

 som paa ikke faa Punkter støtter sig til Dau's Publikationer, brin- 

 ger talrige nye Kendsgerninger, hentede fra Jura-Moserne, og ad- 

 skillige Betragtninger, som ikke alene var nye, men den Dag i Dag 

 kan staa for Kritik. Det maa dog anføres, at Afsnittet „ Histoire 

 naturelle des tourbières du Jura" i lovlig høj Grad bærer Præg af 

 blot og bar en floristisk Katalog. Desuden har Sendtner (1854), 

 Pokorny (1859, S. 90—91). Früh (1883) og Weber utvivlsomt Ret 

 i deres Paavisning af, at Lesquereux' bekendte Distinktion mellem 

 infra- og supraaquatiske Moser ingenlunde holder Stik. Den origi- 

 nale Synsmaade, her var anvendt, vil dog alle Dage have historisk 

 Interesse. x ) 



Aaret efter (1845) offentliggjorde A. Grisebach sin Afhandling 

 om Emsmoserne, han citerede baade Dau og Steenstrup, men synes 

 derimod ikke at have naaet at lære Lesquereux' kort forud fremkomne 

 Arbejde at kende. Ogsaa Grisebach's Skildring, der er den første 

 udførlige Monografi af et enkelt Moseomraade bringer mange nye 

 Kendsgerninger frem. Naar Grisebach imidlertid (S. 56), idet han 

 anfører Steenstrup's Inddeling af Moseformationerne, tilføjer, at 

 Steenstrup ikke har lært Højmoserne nøjere at kende: „sonst würde 

 er sie nicht, einen Irrthum Dau's wiederholend, als beinahe aus- 

 schlieslich von Sphagnum gebildet erklären", er dette et Tilbageskridt 

 i Erkendelse. Det var Grisebach's Opfattelse, at Ericaceerne ved 

 deres Affald spillede Hovedrollen ved Højmosens Dannelse; men denne 

 mærkelige Anskuelse, som Grisebach fastholder saa sent som i hans 

 „Die Vegetation der Erde", hvor han forøvrig benytter Steenstrup's 

 Inddeling, er grundig gendreven af G. A.Weber (1902). Vi vender 

 lejlighedvis tilbage til Enkelthederne i Grisebach's Fremstilling. 



I sit meget grundige og i mange Henseender fortjenstfulde Værk 

 „Die Vegetationsverhältnisse Bayerns" (1854) behandler Otto Sendt- 



x ) Lesquereux' Bog udkom i en tysk Udgave med originale Noter ved Lasius 

 og Sprengel, der desværre ikke har været mig tilgængelig. 



