— 189 — 



NER Moserne fra et mere almindeligt Synspunkt end Grisebach 

 ønskede at gøre det. Hans Inddeling af de sydbayerske Moser i 

 „Hochmoore" og „Wiesenmoore", hans hele Betragtning af disse 

 Mosers Natur, deres Vegetation, Jordbund og Dannelse, hviler paa 

 den Opfattelse, at Undergrundens kemiske Beskaffenhed er den alt 

 afgørende Faktor: Højmosernes Fremkomst forudsætter „eine tho- 

 niger Unterlage", Engmosernes et Underlag af „Alm", d. v. s. en 

 Art Ferskvandskalk. Fra denne Grundregel anfører Sendtner dog 

 selv en kapital Undtagelse, naar han fremhæver, at samtlige Moser- 

 ved Flodbredder „selbst auf thoniger Unterlage" har Karakter af 

 Engmoser (S. 651). At Sendtner, en af de mest udprægede Repræ- 

 sentanter for den Anskuelse, at Jordbundens kemiske Egenskaber 

 er af afgørende Betydning for den paa et givet Punkt herskende 

 Vegetations Sammensætning, ser saaledes paa Aarsagerne til For- 

 skellighederne mellem de ulige Typer af Moser, er forstaaeligt. Men 

 naar han lægger Hovedvægten paa Undergrundens Beskaffenhed og 

 betragter dennes Indflydelse paa Moseoverfladens Vegetation som 

 absolut, er han, som det let vil ses, ganske paa Vildspor. Forøvrig 

 kan hans Betragtning vel nærmest opfattes saaledes, at det er Van- 

 dets Indhold af visse Plantenæringsstoffer, særlig af Kalk, der afgør 

 Mosekarakteren, og for saa vidt har han utvivlsomt bragt Forstaa- 

 elsen ind i det rigtige Spor, som dog faa Aar efter fulgtes med langt 

 større videnskabelig Forstaaelse og Konsekvens af I. R. Lorenz. 



I 50'erne bliver Interessen for Undersøgelsen af Moser ret 

 levende i Østrig. Der nedsættes en „Gommission zur Erforschung 

 der Torfmoore Oesterreichs". Paa Kommissionens Vegne afgav 

 A. Pokorny nogle Beretninger (1858—59), som indeholder en Del 

 interessant Stof. Samme Forfatter leverede tillige en Række Skil- 

 dringer fra østrig-ungarnske Moser, men disse er uden synderlig 

 botanisk Interesse, da Pokorny var mere Geolog og Geograf end 

 Botaniker; hvad hans Afhandlinger indeholder af botanisk Stof 

 er dels kun minimalt, dels ret blottet for Originalitet, (saaledes 

 1858 c); vi vender senere tilbage til et og andet af dette Stof. 

 I Pokorny's afsluttende og største Arbejde (1861) skelner han mel- 

 em „Hochmoore" og „Flachmoore". Han er aabenbart Fader til 

 den senere, bl. a. af Früh og Schröter anvendte Terminus „Flach- 

 moor", et Forhold som synes at være undgaaet de to sidst nævnte 

 Forskeres Opmærksomhed; Pokorny siger (S. 59): „Unter dem Na- 

 men Flach mo ore begreife ich die als Grünlandsmoore, infra- 

 aquatische Moore, Wiesen-, Rasen-, Röhrichtmoore .... unter- 



