— 196 — 



Tilløb til at tilvejebringe en mere generel Oversigt over Sveriges 

 Planteformationer paa Tørv. Kort før sin Død fremsatte han et 

 Forslag til en systematisk Inddeling af de svenske Tørvedannelser 

 (1903); Formaalet var dog uden Tvivl særlig at bringe Rede i den 

 tørvegeologiske Nomenklatur. Tolf inddeler, i Henhold til Folke- 

 sprogbrugen og allerede tidligere fremkomne Ytringer af svenske 

 og finske Botanikere (se S. 183 og nedenfor), Moserne i „Kärr" 

 og „Mossar". De første deles atter i „Gräskärr", „Mosskärr", 

 „Riskärr" og „Skogskärr". „Gräskärr" falder atter i Underafdelinger, 

 der benævnes efter de dominerende Plantearter, saaledes : „Starrkärr" 

 (af Garices) „Agkärr" (af Cladium mariscus), „Bläsenekärr" (af Moli- 

 nia) og „Fräkenkärr" (af Equisetum limosum) ; i Modsætning til disse 

 renere Former opstilles en hel Mængde blandede Former af Græskær, 

 som det her vil føre for vidt at anføre. „Mosskärr" er Græskær 

 med overvejende Mængder Hypna, „Riskärr" samme med overvej- 

 ende Mængder „Ris" (Pors, Dværgbirk, Ledum o. s. v.), „Skogskärr" 

 samme med Skovvegetation. — „Mossar", der svarer til det danske 

 „Højmose" 1 ), deles i „Hvitmossar" (Sphagnum-Moser), Tufdun- 

 Hvitmossar (dannede for en væsentlig Del af Eriophorum vagina- 

 tum) o. s. v., alt efter den i Højmosen (resp. i Tørven) mest frem- 

 trædende Planteart. Ogsaa her slutter Tolf Rækken med „Rismossar" 

 og „Skogsmossar". 



Af andre svenske Forskere bør dernæst nævnes Ernst Henning, 

 som i sine første agronomisk -vækstfysiognomiske Studier (1889) 

 ogsaa kom ind paa Omtalen af Moseplanter og Moselokaliteter, og 

 senere (1895) gav en fyldigere Beskrivelse af herhen hørende For- 

 hold. Endvidere Alb. Nilsson, som allerede inden Fremkomsten 

 af Tolf's ovenfor omtalte Forslag havde forsøgt en Inddeling af de 

 af ham i Norrbotten studerede Moser (1897). Han skelner mellem 

 1) „Starrkärr", hvilke væsentlig er Cariceta og Molinieta med Am- 

 blystegium-Åi'tev i Bunden, 2) „Starrmossar", væsentlig Cariceta og 

 Molinieta med Sphagna i Bunden, 3) „Tufmossar" o: Eriophorum 

 vaginatum-Moser med Sphagnum i Tuer og 4) „Rismossar", hvilke 

 er tuede Sphagnum-Moser med Dværgbuske. Disse Typers Udvik- 

 ling havde Nilsson tillige studeret, og samme Tema er Genstand 

 for en senere Fremstilling (1899), der særlig angaar, hvad Nilsson 

 har kaldt „progressive" og „regressive" Svingninger i Højmosernes 



] ) Udtrykkene „Lågmosse'' og „Högmosse" vil Tolf nu ikke vide af; i sine 

 tidligere Produktioner benyttede han dog jævnlig begge Navne, især det 

 sidste. 



