- 197 - 



Udvikling. Med Tilslutning til Herm. Nilsson (1898), der synes at 

 ville forklare Xerofilien hos Moseplanterne ud fra et ernærings- 

 fysiologisk Synspunkt, og P. Graebner benytter Alb. Nilsson i 1902 

 Næringsomsætningen og Næringsindholdet i Substratet som Ind- 

 del ingsgrundlag for Plantesamfundene, idet han for Landplanternes 

 Vedkommende skelner mellem 4 Serier (S. 132): „Hedserien", 

 „Ängsserien", „Kärrserien" og „Myrserien". Det fremgaar ikke 

 klart af Nilsson's Fremstilling, om Plantesamfund paa Tørvejord 

 kan forekomme ogsaa indenfor „Ängsserien" ; i alt Fald indgaar 

 de under begge de sidst nævnte Serier, af hvilke „Kärrserien" 

 rummer Samfund med næringsrig Bund, medens „Myrserien" er karak- 

 teriseret af det næringsfattige Substrat. Forøvrig leddeler Nilsson 

 yderligere de fire Serier, der saaledes hver rummer forskellige Ty- 

 per af Skovsamfund; Nilsson nævner Eksempler derpaa. 



Tolf's Undersøgelser, der som bekendt var udførte i det ud- 

 mærkede Selskab „Svenska mosskulturföreningen"s Tjeneste, fort- 

 sattes af Emil Haglund, hvis Iagttagelser fra Hornborgasøen og de 

 omgivende Moser bragte ham i Polemik med Rütger Sernander, 

 Forfatter bl. a. til en Række vigtige Arbejder over ganske overvej- 

 ende tørvegeologiske og vegetationshistoriske Emner, hvorunder han 

 dog ogsaa lejlighedsvis strejfer den nu raadende Plantevækst. I 

 denne Sammenhæng maa ogsaa hans Elev og Medarbejder Lennart 

 v. Post være at nævne. 



Den af Alb. Nilsson og Tolf foreslaaede og af andre svenske 

 Botanikere (f. Eks. Haglund og Nils Sylvén) fulgte formationsmæs- 

 sige Inddeling af Sveriges Plantesamfund paa Mose vandt dog ikke 

 udelt Bifald hos alle. Saaledes tager G. Andersson og Henr. Hes- 

 selman (1907, S. 65) Afstand fra den udvidede Anvendelse af Be- 

 grebet „Kær" og deler „Tørvemarkerne" i „Myrar" og „Mossar" ; de 

 første er „sådana, på torfgrund lefvande växtsamhällen, i hvilke i 

 öfvervägande del ingå starrarter, gras och andra högre växter", de 

 sidste „sådana, dar hvitmossar intaga hufvuddelen af växttäcket". 

 Det fremhæves, hvorledes „Starrmyrar" gaar over i nær staaende 

 Former af „Mossar" („Starrmossar"); og gennem rene Sphagnum- 

 Moser naas Udviklingen af de tørrere „Rismossar" (S. 67). De 

 nævnte Typer skildres indenfor det behandlede Omraade; ogsaa 

 det af Alb. Nilsson rejste Spørgsmaal om Cirkulationen berøres. 



Finland. Den finske Geograf Ragnar Hult behandlede i Finland, 

 sine Arbejder (1881 og 1885) ikke særlig Mosearealerne, men be- 

 rørte dog ogsaa disses Vegetationsforhold ; saaledes omtaler han (1885) 



