— 202 — 



søgelser fra Øst-Preussen, hvortil vi senere vender tilbage. Vigtige 

 er ligeledes de af G. Warnstorf (1897) offentliggjorde Iagttagelser 

 over Mosevegetationen i „Tucheler Heide" og Leop. Loeske's Skil- 

 dring af Mos-Samfundene omkring Berlin (1900). Svenskeren Fr. 

 Ahlfvengren har (1904) leveret en Fremstilling af Vegetationen i 

 de vestpreussiske Moser Øst for Weichsel, hvorunder han opstiller 

 en, som det synes, ikke synderlig naturlig Rækkefølge af Moseplante- 

 samfundene, tildels under forbavsende Benævnelser saasom „Erlen- 

 hochmoor" o. fl. ; deres Forskelligheder ses i Belysning af den An- 

 skuelse, at Vandmængden er den vigtigste økologiske Faktor. 



En Særstilling indtager Geologen H. Potonié, der, som alt oven- 

 for nævnt, ivrig har deltaget i Diskussionen om Terminologien 

 for ..Bioliter" ; hans Arbejder (særlig 1906 og 1908), som bl. a. er 

 værdifulde ved deres Indsamling af en Del historisk Stof, inde- 

 holder dog forholdsvis faa originale Bidrag til Forstaaelse af den 

 recente Vegetation, men har væsentlig geologisk Interesse. 1 ) 



1 Syd-Tyskland var Sendtners før omtalte Værk i mange Aar 

 den Kilde, hvorfra Oplysning om Mosernes Vegetation hentedes. Men 

 fra nyere Tid foreligger der dog allerede nu en ret omfattende Litte- 

 ratur, dels spredte Undersøgelser fra de sydtyske Stater, t. Eks. 

 G. Schlenker's Monografi (1908) og K. Müller's Afhandling (1909), dels 

 vigtige Arbejder fra Bayern. Siden Agitationen for den praktiske, 

 særlig kulturelle Udnyttelse af de bayerske Moser tog fat (se saaledes 

 Gundlach, 1892), er man i Bayern kommet væsentlige Skridt videre 

 i Erkendelse af Mosernes Natur indenfor denne Landsdel. Æren 

 herfor maa utvivlsomt i første Række tilskrives A. Baumann. I de 

 af ham udgivne Publikationer (1894 — 1898) har han givet et grundigt 

 Overblik over de bayerske Mosers Omfang, Oprindelse og Beskaffen- 

 hed ; det der ind i flettede floristiske Materiale hviler dog væsent- 

 lig paa Sendtners Arbejde. Baumann skelner, ligesom denne, 

 mellem „Wiesenmoore" og „Hochmoore" ; at disse sidstes Frem- 

 komst skyldes en stærk Reduktion af Næringsindholdet i Jordbun- 

 den, er ham klart. 



Af nyere Dato er de af den bayerske Mosekulturanstalt frem- 

 kaldte Arbejder af E. Gully, Wilh. Graf zu Leiningen, Vageler og 

 især H. Paul, som i et meget værdifuldt Arbejde (1908), med Assi- 

 stance af Gully, har givet væsentlig nye Bidrag til Forstaaelse af 



a ) Erich Benze, hvis Afhandling (1911) er blottet for al Originalitet, bygger 

 for en stor Del paa Potonié's Offentliggørelser. 



