- 205 — 



Schweiz indtager for Tiden en smuk Plads hvad Udforsk- Schweiz, 

 ningen af Landets Moser angaar. J. Früh har siden 1883 offent- 

 liggjort Arbejder over schweiziske Mosers Natur og samlet et over- 

 ordentlig rigt Stof sammen til Brug for det af ham og G. Schröter 

 udgivne, voluminøse Værk (1904), den mest omfattende Fremstil- 

 ling, der endnu er givet af noget Lands Mosearealer, saaledes at 

 der dog samtidig tages Sigte paa de i andre Lande raadende For- 

 hold. G. Schröter har i dette Arbejde, hvortil vi ofte vil vende 

 tilbage, behandlet Vegetationsforholdene. Vigtige almindelige Syns- 

 punkter udover de allerede kendte gøres ikke gældende; de to For- 

 fattere synes standsede ved den Opfattelse, at Højmosens Plante- 

 samfund er Udtryk for det næringsfattige Substrat, medens Lav- 

 mosen betegner den forholdsvis meget næringsrigere Bund. Det 

 nævnte Værk hviler paa Forarbejder ikke alene af dets to Ophavs- 

 mænd, men desuden paa Specialundersøgelser især af F. G. Steb- 

 ler og Max Düggeli. Saaledes har Stebler og Schröter (1892) med- 

 delt et Forsøg paa en Oversigt over Schweiz' Engtyper, hvorunder 

 ogsaa de paa fugtig Bund voksende „Bestände" kommer med i 

 Betragtning. Ihvorvel denne Oversigt, hvorefter Begrebet Eng tages 

 meget vidt, saaledes at endog Højmosen gaar ind derunder, utvivl- 

 somt i det store og hele er fyldestgørende med Hensyn til de 

 schweiziske Enge, som frembyder særdeles mange Lighedspunkter 

 med nordligere Landes tilsvarende Typer, kan den dog selvfølgelig 

 ikke gælde fuldt ud for danske Mosearealers Vedkommende. Senere 

 gav Stebler alene en paa talrige og meget grundige, analytiske 

 Undersøgelser hvilende Fremstilling af Schweiz' „Streuewiesen", 

 hvorunder ogsaa Moserne behandles. En smuk Monografi af de 

 plantegeografiske Forhold i Sihldalen ved Einsiedeln blev (1903) 

 givet af M. Düggeli. Til alle disse Undersøgelser vender vi senere 

 tilbage. Det af Brockmann-Jerosch (1907) behandlede Omraade har 

 derimod frembudt mindre god Lejlighed til Studier over Mosefor- 

 mationer, selv om saadanne dog er berørte. Det samme gælder 

 nærmest ogsaa den af E. Rübel givne Monografi fra Bernina- 

 omraadet (1911). 



Den egentlige romanske Litteratur omhandler kun lidet Frankrig, 

 om Mosernes Vegetation. I Tilslutning til Lesquereux' Undersøgel- 

 ser og til endnu andres og egne Iagttagelser mente Ch. Martins 

 (1871) at kunne paavise, at Jura-, Vogeser- og Gevenner-Mosernes 

 Flora bestod af Overlevere fra Istiden. Men iøvrig vidner den af 

 Eugène Goquidé (1910) publicerede Afhandling tilstrækkelig om den 



