— 206 — 



Interesseløshed overfor Mosernes Vegetation, som den franske Litte- 

 ratur hidtil har vist. I Modsætning til den almindelig udbredte, 

 vel nærmest folkelige Opfattelse gennemfører Goquidé en skarp 

 Adskillelse af de to Begreber „marécage" og „ tourbière", hvilket 

 sidste Navn kun bør benyttes om Arealer, hvor Jordbunden er 

 Tørv. Han påaviser den store Forskel mellem Vegetationen i en 

 „marécage" (= Sump eller Rørsump) og en „tourbiere" (==Mose); 

 hans Undersøgelser omfatter dog kun Tørveenge. Endelig betragter 

 Goquidé kortelig „le paradoxe tourbeux", d. v. s. Spørgsmaalet om 

 Xerofilien hos Moseplanter. 



Heller ikke Storbritaniens Litteratur over Mosernes recente 

 Vegetation synes særlig rig. De af den for tidlig afdøde Rob. 

 Smith (1900) offenliggjorte Beretninger om den botaniske Under- 

 søgelse af Skotland omfatter ogsaa Mosearealernes Vegetation inden- 

 for de to undersøgte Distrikter. Hans Broder W. G. Smith fortsatte 

 disse Undersøgelser (1904 — 05) og behandlede herunder Moserne 

 lidt udførligere ; se saaledes hans Oversigt over de subalpine Humus- 

 jorder (1905, S. 14) og hans Sammenligning mellem Vegetationen i 

 „marshes" (= Lavmoser) og „bogs" (== Sphagnum-Moser), hrvis 

 Forskelligheder efter hans Opfattelse beror paa den ulige Adgang 

 til Ernæring. De afF. J. Lewis (1905 — 07) og af Svenskeren Gunnar 

 Samuelsson (1910) offentliggjorte Arbejder fra skotske Moser er 

 væsentlig af tørvegeologisk Art, men indeholder dog ogsaa Bemærk- 

 ninger om den recente Vegetation ; den sidst nævnte Forfatter udtaler, 

 at Hovedforskellen mellem de skotske og svenske Moser beror paa 

 den ringe Rolle, Sphagna spiller i skotske Moser, hvilket atter 

 skyldes det udpræget insulære Klima; lignende gælder for Fær- 

 øerne (se G. H. Ostenfeld, 1906, S. 74). 



Fra Nord-England foreligger i nyere Tid en Række Under- 

 søgelser, der mere eller mindre direkte berører Mosernes Vegetation, 

 saaledes af L. C. Miall (1898), W. G. Smith, G. Moss ogW. Munn 

 Rankin (1903), G. E. Moss (1904), F. J Lewis (1904) og W. M. Rankin 

 (1910). For saa vidt disse Arbejder har været tilgængelige formig, synes 

 de ej at give almindelige Synspunkter af Interesse. Betydeligere er de af 

 R. H. Yapp givne Skildringer af Vegetationen i „Wicken Fen", et 

 Moseareal i Øst-England (1908), og af de der forekommende Planters 

 Biologi (1909). Wicken Fen er en Græsmose (=-■ marsh), hvis Vege- 

 tation, i Følge Yapp, er udviklet i næringsrigt Vand, medens Høj- 

 moser (= bogs) kun dannes i Vand, der er fattigt paa Salte, især 

 Kalksalte. 



