— 209 — 



«lier vegetationshistoriske Spørgsmaal) fremgaar det, at Delingen 

 af de til Moserne knyttede i højere eller ringere Grad hygrofile 

 Plantesamfund i Henhold til de ved Aarhundredets Begyndelse og 

 senere opstillede geomorfologiske Begreber, der i dansk Sprogbrug 

 betegnedes som Lavmose(= Engmose, Græsmose, Kærmose) og H ø j- 

 mose (= Mosmose, Sphagnum-Mose, Lyngmose), vandt en stadig 

 mere og mere fast Hævd og omsider ad forskellige Veje blev fik- 

 seret som en videnskabelig set ret vel begrundet Sandhed. Der 

 skelnedes vel skarpt mellem Hovedtyperne af Plantesamfund indenfor 

 henholdsvis Lav- og Højmose — uheldigt, var det blot, at disse 

 Betegnelser direkte anvendtes paa Samfundene selv — men sam- 

 tidig hermed havde man dog Blikket aabent for alle de talrige 

 Overgange mellem Hovedtyperne. 



Endvidere havde man utvivlsomt rigtig erkendt, at Indholdet 

 af Næringstoffer i det for Planterne tilgængelige Vand 

 (V egetati ons vandet) var en afgørende Aarsag til For- 

 skellen mellem disse Hovedtyper af Plantesamfund. 

 Man (Sendtner, Lorenz o. s.v.) lagde først Hovedvægten paa Van- 

 dets Indhold af Kalkforbindelser. Langt senere rejses der Tvivl over- 

 for denne maaske noget ensidige Betragtning, idet man snarere be- 

 tragter ej alene Kalkindholdet, men ogsaa Indholdet af andre Plante- 

 næringsstoffer som værende en absolut Betingelse for Fremkomsten 

 af denne eller hin Formation. Nogle (f. Eks. Gully) vil endda 

 mene, at det ikke er den ringe Kalkmængde, men Manglen paa 

 Kali, der fremkalder Dannelsen af Sphagnum-Moser. 



I Forbindelse hermed maa det nævnes, at man (Dalgas, 

 Ramann o. a.) forstod, at det af en stadig virkende, om end ofte 

 kun svag Strømning bevægede Vand fremkalder en Mosedannelse, 

 der er forskellig fra den, som betinges af Vand uden Strømning. 



Botanisk Tidsskrift. 31. Bind. 



li 



