— 213 - 



mindste Bevægelse plumrer Vandet. Dyndets mørke Farve aftager 

 med Dybden; temmelig hurtig naas det graalige Diatomédynd, der 

 endnu længere nede er meget lyst. 



Limnæ- Vegetationen forbigaas her; blot skal det bemærkes, at 

 Vandplanterne bar en rig epifytisk Plantevækst af en stor Mængde 

 Diatomé-Arter; som nys antydet danner disse efter Vandplanternes 

 Henfalden en meget væsentlig Del, vel Hovedbestanddelen af Sø- 

 bundens Dynd. 



Søens Vandspejl brydes, især nær Kysterne, af isolerede eller 

 sammenhængende Bevoksninger af Rørsumpens Plantearter, der fort- 

 sætter det Arbejde, tidligere Generationer har udført: en stadig stær- 

 kere og stærkere Indsnævring af Vandspejlet; kun paaen lille Strækning 

 i Nordøst er Kysten blottet for en saadan Plantevækst. Under- 

 søger man disse Bevoksninger paa en Sejlads Søen rundt (se Fig. 1), 

 vil man i Nordvest, ved Mundingen af Fiskbæk Aa, finde en sær- 

 deles frodig Vegetation af Acorus calamus (paa Kortet betegnet 

 med Ac), Rumex hydrolapathum, Typha latifolia (Ty) og Equise- 

 tum fluviatiie (Eq), som i Forening danner et fra Kysten i østlig 

 Retning fremspringende Parti, „Tangen". Det Bælte af høj og 

 kraftig Equisetum fluviatiie, som ses langs næsten hele den vest- 

 lige Kyst, naar her sin største Bredde. Fra „Tangen" aftager 

 Bæltets Bredde i Sydvest og fortsættes med ganske enkelte og ube- 

 tydelige Afbrydelser ned til Søens sydvestlige Krog. I dette Equi- 

 setum-Bælte er andre Sumpplanter indblandede: Sium latifolium 

 og Glyceria aquatica, der træder i Stedet for Equisetum fluviatiie, 

 hvor det af denne dannede Bælte er afbrudt. Udefra Søen ses 

 det, hvorledes de blege Rodstokke af Equisetum -fluviatiie vandrer 

 ud i Søen, stikker ned i Dyndet og sender de snorlige Rækker af 

 stive Assimilationsskud til Vejrs; de yderste er naturligvis de kor- 

 teste. — Lige Syd for „Tangen" vil man ude i Søen især lægge 

 Mærke til store, spredte Bevoksninger af Sparganium ramosum 

 (paa Kortet betegnet med Sp). Saadanne Grupper af samme Plante, 

 større og mindre, staar udenfor Equisetum-Bæltet langs næsten hele 

 den vestlige Kyst. 



Vandfladen i Søens sydlige Ende (vel mellem 1 /s og 1 k af 

 hele Søens Flade) er optaget af en mægtig Belægning af Blade af 

 Nuphar luteum (paa Kortet betegnet med Nu); paa Grund af den 

 lave Vandstand er saavel Bladstilke som Blomsterstilke meget korte, 

 og Bladene slutter ganske tæt sammen. Denne Nuphar- Vegetation, 

 der gaar helt ind til Kysten, og som er særdeles iøjnefaldende, især 



