— 230 - 



Kampen mellem de to her omtalte Planter (1. c, S. 18). G. IL 

 Ostenfeld har som nævnt ved Gudenaaen gjort den Iagttagelse, at 

 Scirpus lacustris gaar længst ud i Vandet (S. 384). Ved Ringholm 

 Hoved (Jul Sø) o. a. St. i Silkeborg Søerne har jeg snart fundet 

 Scirpus, snart Arundo yderst; hyppigst dog vistnok den første. 



E. Haglund (1907) giver nogle interessante Meddelelser om 

 Optræden af Scirpus lacustris og Arundo phragmites i Hornborga- 

 sjön. Han fremhæver med Rette den førstes større Afhængighed 

 af Vandstanden, medens den sidste derimod ogsaa trives „på fast- 

 mark" ; og m. H. t. Bundens Beskaffenhed gør Haglund det vist- 

 nok rigtige Ræsonnement, at Arundo, der som bekendt indeholder 

 megen Kiselsyre, kun trives paa en Bund, hvor den har Adgang 

 til at forsyne sig med dette Stof, medens den ikke træffes „på 

 blottad sjökalk eller på bleke med vegetationstäcke, såvida torf- 

 lageret ieke ar minst 2 dm mäktigt". Derimod er Scirpus lacu- 

 stris mindre fordringsfuld hvad Bundens Beskaffenhed angaar, kræver 

 en mindre Mængde Kiselsyre. Yderligere anfører Haglund Forskellen 

 i Væksthastighed hos Scirpus lacustris (med en aarlig Tilvækst af 

 Rhizomet paa højst 1 dm) og Arundo. 



Endelig angiver R. Sernander (1910) fra Søen Hederviken, at 

 Scirpeta og Arundineta veksler med hinanden „dock i allmänhet 

 så, att Scirpeta .... bilda gränszonen mot strandernas Grandicari- 

 ceta och Gariceta . . . 



Efter de ovenfor citerede Udtalelser og tillige egne Iagttagel- 

 ser at regne synes det i Virkeligheden at være lidt vanskeligt at 

 fastslaa noget aldeles afgjort m. H. t. Rækkefølgen af de to af 

 Scirpus lacustris og Arundo dannede Faqes, men jeg er tilbøjelig 

 til at mene, at Scirpus er den, der under ellers lige Forhold gaar 

 ud til de største Dybder. 



T?/^ a- Arterne er absolut knyttede til den dyndede Bund i 

 vore ferske Vande og holder sig desuden til de mere grunde og 

 rolige Partier deraf. 



I endnu højere Grad gælder dette de to følgende Facies (5 og 6), 

 medens Glyceria aquatica og Phalaris arundinacea ingenlunde er 

 knyttede til Dyndbund alene. Forskellen i den af disse Planter 

 krævede Vanddybde er kun ringe. Mindst Vanddybde forlanger 

 utvivlsomt de to sidst nævnte Planter, der derfor ogsaa med Lethed 

 gaar over i Dyndengen (se nedenfor). 



Om Livsvarigheden af de i Rørsumpen optrædende Plante- 

 arter har Warming allerede forlængst fremhævet det særdeles karak- 



