— 271 — 



udstyrede Garices, medens en Aira caespitosa-Facies derimod bliver 

 den sejrende. Muligvis spiller dog ogsaa det kemiske Moment en 

 Rolle med; der er Ting, der tyder derpaa, hvortil vi senere vender 

 tilbage. 



Den store Fasthed af Bunden, der mærkes umiddelbart ved 

 Færdsel paa Engkrogene og i høj Grad ved Boring deri 1 ), skyldes 

 altsaa det store Indhold af uorganiske Stoffer, uopløselige i 25 °/o 

 Saltsyre. Dette stammer sikkert som allerede ovenfor nævnt (S. 253), 

 i Hovedsagen fra den overordentlig rigelige Forekomst af Diatoméer. 

 Resterne af disse Planters Legemer, de stærkt kiselholdige Skaller, 

 forekommer jo i enhver Dyndbund, men, som det synes, i særlig stor 

 Mængde paa Engkrogene. Grunden hertil kan jeg intet sikkert oplyse 

 om, men maa inskrænke mig til at nævne følgende. Engkrogdan- 

 nelsen hænger uden Tvivl nøje sammen med en hastigere Bevæ- 

 gelse af Aaløbets Vand. Ti jo stærkere Fald Aaløbet har, des 

 mere bugtet er Løbet, d. v. s., des flere og større Engkroge gives 

 der. Dette fremgaar tydelig ved en Sammenligning mellem Nørre 

 Aaens og Skals Aaens Løb; den første havde inden Reguleringen 

 et Fald af 1:12000 Fod, regnet fra Randrup Bro til Fladbro; den 

 anclen havde inden Reguleringen et Fald af 1 : 5300 Fod, regnet fra 

 Sammenløbet mellem Fousingø Møllebæk og Kousted Bæk indtil 

 Hjarbæk Fjord (Mentz, 1910, S. 3). I Overensstemmelse hermed 

 maa det siges at være, at Skals Aaen havde et stærkt serpentineret 

 Løb, Nørre Aaen kun et svagt ; og det samme Forhold kan let 

 paavises for adskillige andre danske Aaløbs Vedkommende. Tillige 

 var der en tydelig Forskel paa Jordbundens Beskaffenhed paa 

 Skals Aa Dalens Engkroge i Sammenligning med den paa Nørre 

 Aa Dalens, idet den paa de først nævnte var langt mere „klæget" 

 end paa de sidste, d. v. s. langt mere askeholdig og diatomérig. 

 Maaske kan da Diatomérigdommen paa Punkter, hvor Engkrogene 

 dannes, skyldes den Omstændighed, at Diatoméer trives vel, hvor 

 Vandets Bevægelse — naturligvis indenfor visse Grænser, der i Al- 

 mindelighed ikke overskrides i vort Sletteland — er stærkest; med 

 aftagende Hastighed aftager formentlig ogsaa Mængden (og Arterne) 

 af Diatoméer, der altsaa tilhører det mere eller mindre stærkt 



*) Kreatureine, der græsser paa Engene, søger fortrinsvis til Engkrogene, fordi 

 de der finder det „bedste Græs" og desuden et Leje, der tiltaler dem 

 nok saa meget som den blødere og koldere Mosebund indenfor Engkrogene. 

 Kreaturernes Forkærlighed for at færdes saa meget paa Engkrogene bi- 

 drager vel ogsaa noget til deres Fasthed. 



