— 272 



strømmende Vand, med hvilket de aflejres paa Dyndengene, medens 

 de aftager eller helt forsvinder, eftersom Dyndengen efterhaanden 

 gaar over i Mose. Den i sidste Instans for Diatoméernes Optræden 

 i meget store Mængder afgørende Faktor kan tænkes at være den 

 i hastigere strømmende Vand raadende større Iltmængde (Mentz, 

 1910, S. 46); men iøvrig er Kendskabet til Diatoméernes Livsbetin- 

 gelser, saa vidt mig bekendt, endnu saa ufuldkomment, at man 

 vanskelig kan gaa nærmere ind paa dette Spørgsmaal. 



Med det stærkere Fald i Aaløbet medføres dog tillige rigeligere 

 Mængder af rent uorganisk Materiale (foruden dødt organisk), af 

 hvilket en Part aflejres paa Engkrogene; dette bidrager naturlig- 

 vis ogsaa til de ejendommelige kemisk-fysiske Tilstande paa disse 

 Arealer. 



Dyndengens Bredde langs et Aaløb eller en Sø er selvfølgelig 

 meget varierende. For Søernes Vedkommende er den størst, hvor 

 den mest intensive Tillanding har fundet Sted. Fra Nørre Aa Da- 

 len er angivet (Mentz, 1910, S. 15), at Dyndengens Bredde varierer 

 mellem nogle faa Meter og ca. 100 m; det er dog vist forholdsvis 

 sjældent, at sidst nævnte Bredde naas, end sige overstiges, saaledes 

 ved Viskum, hvor Dyndengen gaar over 300 m ind. 



Efterhaanden som det strømmende Vands Indflydelse gør sig 

 mindre og mindre gældende, des bedre bliver ogsaa Betingelserne 

 for den egentlige Mosedannelse, idet denne jo sker paa Grundlag 

 af et stedse større Overskud af organisk Materiale. Allerede den 

 inderste Facies af Dyndengen, Carex Goodenoughii-Engen, inde- 

 holder, som de ovenfor anførte Analyser godtgør, saa rigelig en 

 Mængde organisk Stof, at den kan siges at gaa jævnt over i den 

 i det følgende omtalte Formation, der ligger paa et lidt højere 

 Niveau. 



Den Indflydelse, som Kulturindgreb har paa Dyndengens Til- 

 stand, er i det væsentlige den samme, som gør sig gældende for 

 Tørveengens Vedkommende; Sagen omtales derfor bedst under ét 

 (se nedenfor). 



