— 298 - 



sens Overflade ganske hvide. Meget frodig staar Cochlearia offici- 

 nalis paa Grøftekanter, hvor der ved Oprensning er kastet ny Jord 

 op; ligeledes langs Kanterne af gamle Tørvegrave, hvor Afvandin- 

 gen gør sig stærkest gældende. Ogsaa fandt jeg den i stor Mængde 

 paa en kunstgødet Tørvejordsbanke (gammel Vældmose) en Del 

 sydligere, mellem Abigaelsminde og Sdr. Elkær (G. M., K 29). 



Der er Sandsynlighed for, at Cochlearia officinalis er en Relikt 

 fra den efter Litorina-Sænkningen følgende Periode, om hvilken der 

 paa Lavlandet omkring St. Vildmose endnu findes saa mange Min- 

 delser; de er tidligere jævnlig omtalte (se saaledes A. Jessen, 1899, 

 S. 301 o. flg.). Om den pletvis resterende Marskvegetation er ogsaa 

 givet en lille Meddelelse (Mentz, 1894), som efter mine senere 

 Iagttagelser kunde suppleres med yderligere Oplysninger. Relikter 

 af Marskeng findes saaledes i Hjermeslevgaard Enge, i en Eng 

 Syd for GI. Hammelmose, i Rrokær Enge og i Engene 1200— 1500 m 

 Sydvest for Stavad. Paa sidst nævnte Lokalitet forekommer paa 

 Grænsen af Mose og Dyndeng større og mindre Partier med Sali- 

 cornia, Juncus Gerardi, Arundo phragmites f. repens, Glyceria 

 maritima, Lepigonum salinum, Glaux maritima, Aster Tripolium, 

 Triglochin maritima, Plantago maritima og Cochlearia officinalis. 

 Nu og da ses i den tilgrænsende Mose nogle 20 — 40 m 2 store Pletter, 

 hvor Tørvejorden er fuldstændig blottet for Vegetation. — At de 

 nævnte Planter danner smaa overlevende Bestande fra tidligere 

 Tiders Marskeng, kan vel ikke bevises; men der er dog mindst 

 lige saa stor Sandsynlighed for, at de er Relikter, som for at de 

 skulde være indvandrede „i Spring" (E. Warming. 1904, S. 90). 



Ogsaa fra Barbarask Enge foreligger en Del Analyser af Tørve- 

 jorden; de frembyder dog ikke større Interesse, idet de i Hoved- 

 sagen stemmer med dem fra Rebsenge. 



Fra Bro kær eller Manne Enge (G. M., L 30) har jeg gjort 

 nogle Optegnelser, der er af Interesse, fordi man kun sjælden fin- 

 der en saa homogen Sammensætning af Carex panicea-Mose. 

 Carex panicea var ( 18 /c, 1904) fuldkommen dominerende; kun hist 

 og her saas Carex disticha, Eriophorum polystachyum og Air a 

 caespitosa. Engen var desuden yderst fattig paa Urter; meget 

 spredt optraadte Cardamine pratensis, Triglochin palustris, Ranun- 

 culus flammula, Caltha, Comarum, begge kun enkeltvis, og Galium 

 palustre. Salix repens forekom jævnlig indblandet i Græsdækket, 

 hvori der derimod ej fandtes meget Mos. 



Det ovenfor nævnte Areal af Tørveenge Nordvest for St. Vild- 



