— 300 — 



snart Air a fleæuosa er de mest fremtrædende Arter. Forøvrig fore- 

 kommer: Carex Goodenoughii , Eriophorum vaginatum, spredt og 

 svag, Air a caespitosa, næsten kun enkeltvis, Festuca rubra, F. ovina 

 og Anthoxanthum, odoratum. Urternes Antal er ligesaa begrænset 

 som paa det foregaaende Areal; der er bogført: Rumex acetosa, 

 Viola palustris, Potentïlla erecta og Galium saxatile. Hylocomium 

 squarrosum, H. parietinum og Gymnocybe palustris er alle talrige. 

 Foruden Salix repens findes af Vedplanter en begyndende Invasion 

 af Calluna, Vaccinium uliginosum og Betula pubescens. Cladonia 

 rangiferina ses jævnlig paa. Græsdækket og Mosserne. — Jordbun- 

 den indeholder her 24,55 °/o Aske af Tørstoffet ; Indholdet af Kalk, be- 

 regnet som GaC0 3 , er 1,45 °/o. Kvælstofindholdet er i det væsent- 

 lige det samme indenfor dette og de to foregaaende Arealer. — 

 Om Forholdene indenfor Grænsen af St. Vildmose se nedenfor 

 under Omtalen af denne Mose. — 



Nord for Lundergaard Mose, der senere hen vil blive nærmere 

 omtalt, findes to Arealer, der begge kan henføres til Græsmose, men 

 indbyrdes er vidt forskellige baade hvad Vegetationens og Jordbun- 

 dens Beskaffenhed angaar. Detene af disse, Helledsø Enge (G. M., 

 N 29), er den nu tørlagte Bund af Helledsø ; denne var utvivlsomt 

 den sidste Rest af det Vandbassin, der har betinget Fremkomsten 

 af det af Kolmose, Lundergaard Mose og Hunetorp Mose bestaa- 

 ende, meget anselige Kompleks. Søens Tillanding er aabenbart 

 sket fra Vest (og Sydvest) mod Øst. Den endelige Udtørring — 

 formodentlig har Helledsø i Tidens Løb været Genstand for flere Ud- 

 tapningsforsøg — fandt Sted i 1875; den var da omtrent tørlagt, 

 men ikke „sammengroet". I 1884, da Generalstabens Opmaaling 

 fandt Sted, angives Søen som Eng. August 1905 undersøgte jeg 

 Arealet nedenfor 20' Kurven. Endnu findes paa dette Tidspunkt 

 større og mindre Partier af Arundo, der benyttes til Rørskær, men 

 skønt Vandstanden indenfor disse Bevoksninger er høj, er de dog 

 overalt passable. Langt den største Del af Engene er i det væsentlige 

 nu jævn, men ret blødbundet Carex panicea-Mose, der benyttes 

 til Slæt. Foruden den vistnok overalt dominerende Carex panicea 

 findes i Mængde dels Eriophorum polystachyum, nemlig paa de fug- 

 tigere Partier, dels Molinia paa lidt tørrere Bund. løvrig forekommer 

 Carex Goodenoughii, Calamagrostis lanceolata, Poa pratensis, Agrostis 

 alba, især paa fugtigere Partier, Holcus lanatus, Festuca rubra og Nar- 

 dus, hist og her paa mere tørre Steder. Equisetum fluviatile er 

 endnu ret hyppig. En usædvanlig stor Mængde Urter findes ind- 



