— 311 - 



heden ved at definere dette plantegeografiske Begreb. De benytter 

 Lorenz' Terminus „Typus" (= Weber's Subformation og Kerner's 

 og Hult's Formation) til Underafdeling, og hver Type benævnes 

 efter den herskende Art. Der gøres iøvrig opmærksom paa det 

 forskellige Præg, en Eng Vegetationstiden igennem kan have, idet 

 snart en, snart en anden af de herskende Arter præger Engens 

 Fysiognomi og giver dens „Aspekt". Stebler og Schröter regner 

 dog sædvanligvis med første Slæts herskende Art 1 ). 



Blandt de af de to Forff. benævnte Enge „Magerrasen", d. v. s. 

 Enge, der er upaavirkede af Gødning, og de derunder hørende 

 „Bestände der feuchten und nassen Bodens" omtaler de en Typus 

 (XVII) : „Die Besenriedwiese" , som her er af særlig Interesse. 

 Denne af Molinia dannede Type er overordentlig udbredt paa 

 Moser og udgør maaske Hovedmassen af de for Schweiz' Land- 

 økonomi saa vigtige „Streuewiesen" ; dens Vegetation synes i det 

 store og hele at være lig vor Molinia-Moses. Der opstilles forskel- 

 lige underordnede „Bi-Typer", saaledes en „Hirsenseggen-Bestand", 

 hvis Hovedkomponent er Carex panicea, og som næsten ganske 

 svarer til vor Carex panicea-Mose. Ligesaa tvungent det er at med- 

 regne denne Bestand til Molinietet, ligesaa urimeligt synes det at være 

 at henføre flere af de andre nævnte Bi-Typer (dannede af Carex 

 Goodenoughii, Schoenus ferrugineus, Scirpus caespitosus, Agrostis 

 canina, Festuca rubra og Aira caespitosa) til samme Kategori; men 

 det maa vel kunne forklares gennem den store Betydning, disse „Be- 

 senriedwiesen" har i Schweiz ved deres Udbredelse og deres Brug. 



Et noget ændret Indtryk faar man dog gennem F. G. Stebler's 

 senere udgivne Arbejde (1897), der specielt behandler de forskel- 

 lige Former af Streuewiesen. Hvor han omtaler Spørgsmaalet om 

 Mosedannelsen (S. 13), skeluer han allerede skarpere mellem den 

 af Carex panicea dannede Eng (med Acrocladium cuspidatum) og 

 den Engform, som paa højere og tørrere Bund fremkommer der- 

 ved, at Molinia fortrænger Carex- Arterne. Endnu tydeligere træ- 

 der den efter min Mening vigtige Distinktion frem gennem hans 

 Inddeling af den lange Række Typer eller Bestande, der henføres 

 til 5 Kategorier. Blandt disse interesserer her særlig: „Die Ried- 

 wiesen". Hertil hører bl. a. følgende Typer (hvortil ogsaa benyttes 

 den af Lorenz foreslaaede Benævnelse med Endelsen -etum), alle 

 væsentlig knyttede til Tørvebund: 1) „Die Gemeinseggenwiese 



*) Om Stebler og Schröters Metode for Undersøgelsen (tildels i Tilslutning 

 til H. Lecoq) og om deres Inddeling af Schweiz' Engtyper, se 1. c. (1892). 



